Pomocný výukový materiál pro předmět FSS MUNI PSYn4110:Pedagogická a školní psychologie I, seminář
Období: jarní semestr 2020.
Zpracovala: Mgr. et Mgr. Lenka Šamánková, PhD.
Ráda bych Vás seznámila prostřednictvím příběhu Petříka se [[systémem poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních]]
Modře zvýrazněné texty prosím rozklikněte.
Tento systém spadá pod rezort Ministestva školství, mládeže a tělovýchovy ČR (MŠMT ČR, www.msmt.cr)
Na stránkách Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy ČR - www.msmt.cz v sekci Legislativa –> Zákony - nastudujte Školský zákon č. 561/2004 Sb. a dále v sekci Vyhlášky ke školskému zákonu nastudujte:
Vyhlášku č. 72/2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních, ve znění účinném od 1. 1. 2020
a rovněž
Vyhlášku č. 27/2016 Sb., o vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami a žáků nadaných, ve znění účinném od 1. 1. 2020
K těmto zdrojům se budu často odkazovat.Máte je i ve studijních materiálech v IS MUNI.
Účelem poradenských služeb (§2,vyhl.č.72/2005 Sb.)je přispívat zejména k:
//a) vytváření vhodných podmínek pro zdravý tělesný a psychický vývoj žáků, pro jejich sociální vývoj, pro rozvoj jejich osobnosti před zahájením vzdělávání a v průběhu vzdělávání,
b) naplňování vzdělávacích potřeb a rozvíjení schopností, dovedností a zájmů před zahájením a v průběhu vzdělávání,
c) zjišťování speciálních vzdělávacích potřeb žáka a mimořádného nadání žáka, doporučování vhodných podpůrných opatření a vyhodnocování poskytování podpůrných opatření žákům se speciálními vzdělávacími potřebami a žákům mimořádně nadaným,
d) prevenci a řešení vzdělávacích a výchovných obtíží, prevenci různých forem rizikového chování a dalších problémů souvisejících se vzděláváním a s motivací k překonávání problémových situací,
e) vytváření vhodných podmínek pro vzdělávání žáků uvedených v § 16 odst. 9 školského zákona,
f) vytváření vhodných podmínek, forem a způsobů práce pro žáky, kteří jsou příslušníky jiných kultur nebo žijí v odlišných životních podmínkách,
g) vytváření vhodných podmínek, forem a způsobů práce pro žáky nadané a mimořádně nadané, h) vhodné volbě vzdělávací cesty a pozdějšího profesního uplatnění,
i) rozvíjení pedagogicko-psychologických a speciálně pedagogických znalostí a profesních dovedností pedagogických pracovníků ve školách a školských zařízeních,
j) podpoře vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami a žáků nadaných ve školách a školských zařízeních, jakož i zmírňování důsledků znevýhodnění a prevenci jeho prohlubování,
k) metodické podpoře pedagogů, kteří se podílejí na vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami a žáků nadaných,
l) metodické podpoře výchovných poradců a školních metodiků prevence, asistentů pedagoga a dalších pedagogických i nepedagogických pracovníků, kteří se podílejí na zajišťování podpůrných opatření ve vzdělávání žáků,
m) posílení kvality poskytovaných poradenských služeb zejména prostřednictvím součinnosti školských poradenských zařízení a školních poradenských pracovišť,
n) součinnosti s orgány veřejné moci a s právnickou osobou uvedenou v § 16b odst. 1 školského zákona.//
Systém poskytování poradenských služeb ve školách a školských zařízeních se týká tedy výchovně – vzdělávacího procesu.
Napomáhá k identifikaci, vytváření, nastavování a zajišťování vhodných podmínek ve vzdělávání a výchově a to:
- ve škole,
- školských zařízeních
- a rovněž i v rodině.
Prostřednictvím příběhu [[Petříka]] bych Vám ráda představila možnosti využití systému poradenských služeb. Petříkovi je 9 roků. Chodí do 4. třídy,je nejmladší ze třídy, narodil se 31.8.
Nyní mají ve třídě novou třídní učitelku.
Petřík byl doposud v učení snaživý, s nástupem do 4. třídy se mu ale výrazně zhoršil v průběhu 1. pololetí prospěch. Z chlapce snaživého se stal chlapec bez motivace, odmítá se učit. Nemá rád češtinu, psaní, čtení a ani vlastivědu. I v matematice se objevují potíže, když má řešit slovní úlohy.
Maminka se s ním od nástupu do školy poctivě učí. Nyní nechápe, co se stalo. Zakládá si na důsledné domácí přípravě, která zabere někdy i tři hodiny denně. Vždy to přinášelo výsledky, i když to, jak se říká bolelo. Petřík pak měl ale na vysvědčení vždy samé jedničky a až tedy ve třetí třídě jednu dvojku z češtiny.
Nyní ve 4. třídě nastaly při přípravě do školy u Petříka problémy s chováním. Nechtěl se učit. Nebyl u učení vůbec samostatný. Přitom maminka už od něj očekávala, jako od čtvrtáka, samostatnost. Už byla z každodenních příprav DÚ také unavená.
Z pohledu paní učitelky ze 4. třídy byl Petřík nesoustředěný, často unavený, nedokončoval úkoly, pouze s její dopomocí. Nestíhal diktáty, kdyby mu učitelka nenechávala více času než ostatním dětem, tak by dostával pětky, s delším čase to zvládnul na trojky. V hodinách byl ale stále víc neklidný, rozmrzelý, unavený, někdy podrážděný a odmítavý. Nevěřil si.
Co se týče vrstevnických vztahů byl Petřík tzv. "v pohodě". Měl ve třídě kamarády, o přestávkách byl hravý, rád si nosil do školy hračky. Nepatřil mezi zlobivé kluky.
Pojďme si nastínit, jak se příběh může u Petříka rozvíjet dál? Kdo může Petříkovi, jeho mamince a paní učitelce pomoci a jak? Co všechno může v kontextu tohoto příběhu důležité? Příběh se pokusím rozvinout do několika linií. Samozřejmě linií příběhu by mohlo být velmi mnoho. Zaměřila jsem se v nějakých momentech možná na extrémnější varianty, ale (bohužel a i bohudík) nejsou odchýleny od reality. Byla bych ráda, kdyby příběh umožnil nahlédnout, na jakých základech systém poradenských služeb stojí.
A nyní zpět k příběhu. Nyní již můžete vybrat jednu z variant. Doporučuji postupně rozklikat všechny varianty/linie příběhu. Odklik na rekapitulaci vždy rekapituluje všechny linie příběhu do určitého momentu.
Příběh tedy může pokračovat takto:
Těsně před koncem prvního pololetí si paní učitelka zavolala maminku do školy.
Jak schůzka probíhala?
[[Paní učitelka a maminka se na ničem nedohodly]].
[[Společně se dohodly na řešení]].
Nebo jinak:
Těsně před koncem pololetí byla situace pro maminku už hodně složitá. Blížilo se vysvědčení a ona tušila, že nebude pěkné. Situace s Petříkem ji trápila. Proto se rozhodla, že zavolá paní učitelce a zeptá se, jak to s Petříkem vidí ona.
[[ Maminka domlouvá schůzku]].Paní učitelka si zavolala maminku těsně před koncem pololetí do školy. Po Petříkovi to poslala napsané v deníčku://"Z důvodu výrazného zhoršení prospěchu u Petra, rovněž nekázni ve vyučovacích hodinách Vás žádám o schůzku kdykoliv v mých konzultačních hodinách v době od 7:00 do 7:45. Děkuji tř. učitelka Veselá"//
Poznámku v deníčku nesl Petřík nelibě. Bál se doma deníček mamince ukázat. Věděl, že je zle. Maminka se hodně zlobila, když měl horší známku jak trojku a nutila ho vždycky o to déle se připravovat. Rozhodl se, že na poznámku "zapomene" jak jen to půjde.
Jenže důsledná maminka, která každodenně překontroluje nachystanou aktovku na druhý den, když Petřík večer usne, si poznámky v deníčku všimla hned. Prvně měla sto chutí probudit Petříka a vynadat mu, že jí nic neřekl, i když se doptávala, jestli něco důležitého ve škole bylo. Pak ji ale přemohl pláč. Bylo jí líto, že se tak snaží a nic. Po práci je unavená a svůj veškerý volný čas věnuje učení s Petříkem, nemůže pak nic. A za to všechno jí je teď odměnou taková hrozná poznámka. Najednou pocítila zlost na učitelku. Co to je za způsoby? Proč nezavolala přímo? Proč to takto posílá po dítěti. Najednou nějak pochopila, že se Petřík asi bál. A přišla další vlna lítosti. Všechna její snaha, aby se Petříkovi dařilo, nakonec způsobila, že se jí Petřík bojí a lže jí. Šla spát hodně pozdě. Dlouho se utápěla v tom, co udělala špatně, rozhodně to ale nenechá jen tak.
Ráno se probudila podrážděná, nevyspaná. Rozhodla se, že ale půjde za paní učitelkou hned, ať má jasno hned. Probudila Petříka. U snídaně vytáhla z aktovky deníček, poklepala několikrát ukazováčkem na poznámku a jen usrkla, že toto teda ne. Popohnala Petříka v chystání, aby stihli konzultační hodiny před začátkem vyučování. Pak už jen mlčky byli vedle sebe a jen před školou se stroze rozloučili. Petřík šel k šatnám, maminka k paní učitelce do kabinetu.
Cítila se hrozně. Tlouklo se v ní všechno. Strach, zlost, stud, lítost. Měla zmatek v hlavě. Ještě než stihla zaklepat na dveře,tak se prudce otevřely a z kabinetu vyběhla učitelka tělocviku. S chichotáním se zběžně omluvila, že ji nechtěla nijak ohrozit a že jestli jde za paní učitelkou Veselou, že ať vstoupí, paní učitelka je na konci kabinetu. Aniž by to maminka mohla nějak pobrat, už stála v kabinetu, na jehož konci u stolu seděla paní učitelka. V kabinetu byly ještě dvě další paní učitelky, které maminka neznala.
"Jen pojďte, paní Petříková, ani jsem nečekala, že přijdete už dneska, no to nevadí, ale dnes teda musíme být hotové už o půl osmé. Musím jít ještě za výchovnou poradkyní. "
"Posaďte se". Maminka se posadila. Paní učitelka mezitím zahrnula závěs, který sloužil k vytvoření diskrétního prostoru. "Aby nás nikdo neviděl a měly jsme klid si popovídat". Bezpečný prostor toto opatření ovšem v mamince nevyvolávalo.
"Tak povídejte paní Petříková, jak to vidíte?"
"Já myslela, že budete povídat vy?" říká rozrušeně maminka.
"Tak, nalejme si čistého vína, nebudu chodit kolem horké kaše. S Petříkem jsem doteď měla trpělivost. Vidím, že je pomalejší a nestíhá, tak mu zkracuji třeba diktáty. To jste si asi všimla že?"
"To nevím. To mi Petřík neříkal."
"On Petřík asi neříká víc věcí, právě proto si vás volám. Musím říct, že poslední dobou mi fakt vadí, že je v hodinách neposedný. Pořád se kroutí, nikdy neví, kde jsme. U čtení už klasika, to jsem ho rozsadila a posadila do lavice k pomalejším dětem, které mají problémy se čtením. Když mu ukážu, kde číst, tak pak čte, ale potichu a nejistě. Není den, kdy bych mu neřekla, že má číst hlasitěji. Musíte doma víc trénovat. A i hlasité čtení je nutnost. Už je ve čtvrté třídě. Příští rok už bude mít více učitelů. Ti už nemusí být tak trpěliví paní Petříková. Když už jsme u té češtiny, tak váznou vyjmenovaná slova. Chce to trénovat, doma denně, obden cvičný diktát a věřím, že se to zlepší. Možná větší dohled by to doma chtělo a poctivě dovysvětlit. Já se snažím, víc ho vyvolávám, abych se ujistila, jestli to ví a zjišťuji, že neví! Poslední dobou se ale k těm výukovým problémům začínají přidávávat i výchovné a to už je alarmující. Třeba minulou středu ve vlastivědě mi odporoval, že nebude odpovídat, že ho to téma nezajímá. To bylo hodně drzé. Paní Petříková, vím, že jsem toho na vás asi vychrlila hodně, ale je třeba s tím něco začít dělat. Navrhuju v první fázi věnovat se poctivě domácí přípravě."
Maminka poslouchala. Prvně se nezmohla ani na slovo. Cítila se trapně. Teď po tom všem má říct, že se doma učí? Někdy i tři hodiny denně? Co by si o ní pomyslela? ...Že je neschopná matka? Že je to s Petříkem tak špatné, to vůbec netušila. Samým překvapením pak ale reagovala takto: "Dobře paní učitelko, pokusím se s Petříkem víc učit. Je však s podivem, že mi takové věci říkáte teď. To jste snad mohla zmínit už dřív, jestli je to s Petříkem tak špatné, jak mi tady tvrdíte. Já si myslím, že Petřík se učí dost. Do třetí třídy neměl žádné problémy. To má až teď, co ho máte vy. Taky si teď říkám, jestli to není tím. Asi jsem to na vás vychrlila taky moc rychle a nebojte, taky si myslím, že je s tím potřeba něco dělat. Proč jste poslala po Petříkovi takovou hroznou poznámku. Příště, jestli budete chtít něco řešit, tak mi laskavě osobně zavolejte! A teď už fakt spěchám do práce." Maminka prudce odhrnula závěs na stranu, šla co nejrychleji ke dveřím a snažila se nevnímat pohledy teď už tří přísedících učitelek. S prásknutím dveří zahlesla jen: "Pěkný den."
[[Maminka se svěřuje kamarádce]].
Po cestě do práce se [[maminka utvrdí v tom, že to, co se stalo, si nechá pro sebe]] a učitelce ukáže, že to s Petříkem dotáhnou.
Paní učitelka Veselá si maminku zavolala do školy ke konci prvního pololetí. O Petříka měla poslední dobou stále větší obavy. Naznala, že je důležité, aby se s maminkou potkala a o Petříkovi si pohovořily. MAmince jedno odpoledne po vyučování zavolala a požádala ji o schůzku. Zmínila se, že v tomto čtvrtletí zaznamenává u Petříka změny v přístupu ke škole a k učení, které se projevují i postupným zhoršením v prospěchu. A že by ráda prokonzultovala možnosti, jak Petříkovi pomoci.
Maminka souhlasila. A hned poznamenala, že si obtíží s učením všímá také a to i přes to, že se doma s Petříkem učí.
Domluvily si schůzku na čtvrteční odpoledne, kdy Petřík bývá v družině a paní učitelka je v této době v kabinetu už sama.
Paní učitelka ještě v telefonu požádala maminku, aby o schůzce řekla i Petříkovi. Že by bylo dobré, aby o schůzce a jejich důvodech věděl. A také aby věděl, že máme zájem Petříkovi pomoci. Doptala se, jestli s tím takto souhlasí a nebo navrhuje jinou variantu, třeba přijít rovnou s Petříkem nebo zatím Petříkovi nic neříkat. V takových situacích, kdy se se žákem začne něco dít, raději volá nejprve rodičům, protože chce zjistit, jak situaci vidí oni. Takovou zprávu po dítěti neposílá, neměla by jistotu, do jakého obsahu by se zpráva "nafoukla". Rodiče by se mohli na dítě zlobit,mohli by to pochopit jako poznámku, nebo uvedený důvod schůzky v deníčku by dítě mohlo nést velmi těžce psychicky. Někdy je dobré vidět se s rodiči i bez vědomí dítěte. Zkušenost je taková, že to bývá v situacích, kdy se v rodině něco děje. Často to bývají neshody mezi rodiči jako partnery a třeba se schyluje k rozvodové situaci.
Maminka souhlasí s tím, že by nejprve přišla sama. Bude to lepší, budou si moci říct k Petříkovi víc. Kdyby byl u toho, tak by si netroufla říct, že ji Petříkovo učení teď hodně trápí.Měla by obavy, jak by to vzal. Současně souhlasí, že Petříkovi o schůzce řekne.
Paní učitelka mamince poděkuje a ujistí ji, že až si popovídají ony dvě, vyplyne, jak potom k této záležitosti přiberou i Petříka jako aktivního účastníka.
Maminka byla ráda, že ji paní učitelka zavolala. To, že jsou s Petříkem nějaké problémy tušila. Vcelku se jí i ulevilo, že to bude s někým řešit. Doteď se v tom utápěla tak nějak sama. A paní učitelka se jevila, že chce Petříkovi pomoci. Díky tomu se v ní probudila trocha naděje.
S Petříkem si promluvila. Řekla mu, že poslední dobou se pořád u učení doma hádají a že vidí, že mu některé věci nejdou a že stejně tak to vidí i paní učitelka a tak se domluvily, že se setkají a že si popovídají o tom, co by jim mohlo pomoct. Měla trochu strach, co jí na to Petřík řekne.
Petřík na to skoro nic neřekl, krom strohého: "Jo, tak jo".
Na schůzku se maminka důsledně připravila. Sepsala si, co dělá Petříkovi poslední dobou problémy a prošla si sešity i ze třetí třídy. Uvědomila si, že některé potíže měl Petřík už i předtím.
Na schůzku maminka došla s malým zpožděním. Překvapilo ji, že paní učitelka na ni čekala před šatnami. Je pravda, že v odpoledních hodinách se do školy člověk jen tak nedostane a musí se na vrátnici zapsat jako návštěva. S tímto paní učitelka počítala. Maminku to potěšilo, že jí šla takto naproti, protože ve spletitých chodbách školy pokaždé zatím zabloudila. Po cestě do kabinetu prohodily takové ty běžné řeči o tom, jak se kdo má a jak je toho teď tak nějak hodně.
Schůzka proběhla u paní učitelky v kabinetu. I přes to, že je v kabinetu více učitelů, byly tam samy a na dveře paní učitelka pověsila cedulku "nerušit - schůzka". To maminku uklidnilo. Měla trochu obavy, aby to neposlouchali i další.
"Paní Petříková, děkuji, že jste přišla, jsem ráda, že jsme se domluvily a že to vyšlo." a u toho gestem nabídla paní Petříkové vodu a nalila jí.
"V poslední době, tak od začátku listopadu si u Petříka všímám výraznějších změn jak v učení, tak i v chování. Když jsme si volaly, tak jsme mi řekla, že jste také zaznamenala nějaké změny..."
"Ano, v podstatě už od začátku tohoto školního roku se mi Petřík nezdá. Vždycky jsme se zvládali připravovat do školy, dá se říct, bez problémů, ale letos je to boj ho k něčemu donutit. Myslela jsem si, že už bude samostatnější a že už nebude třeba, abych mu se školou pomáhala. Ale když mu nepomáhám, tak neudělá nic sám pořádně. Jakýkoliv zápis je samá chyba, je nepozorný a poslední dobou taky hodně rychle podrážděný." popisuje paní Petříková.
"Je vidět, že se s Petříkem doma poctivě věnujete přípravě paní Petříková. Nejde přehlédnout, že Petřík má vždy všechny úkoly velmi pečlivě udělané, bez chyb. Má vždycky všechny pomůcky, dokonce i půjčuje ostatním dětem." usměje se paní učitelka. PAní Petříková jí úsměv oplatí. Bylo příjemné slyšet, že paní učitelka ví, že se s Petříkem snaží.
"Paní Petříková, teď Vám řeknu, co vidím ve škole, čeho si u Petříka všímám. Napadá mi k tomu pár věcí, které bych tady s Vámi chtěla probrat. A budu ráda, když uslyším Váš názor na věc, abychom se pak mohly domluvit, co a jak dál."
"Dobře, budu jedině ráda, když uslyším Váš názor na Petříka" říká paní PEtříková a napije se. Obě si poposednou, aby si našly příjemnější polohu na starých tvrdých křeslech.
"Petříka znám od září, takže se můžu vyjádřit jen za tento půlrok. Na začátku září jsme začali pozvolna. Hodně času jsme věnovali různým třídním poznávacím aktivitám. Chtěla jsem, abychom si k sobě našli s dětmi cestu a měli v sebe důvěru. NAvíc do třídy přišli tři noví žáci, takže bylo třeba se zaměřit na podporu vztahů ve třídě a tak. Zaznamenala jsem, že Petřík nemá problém se skamarádit, rád si hraje. Oproti některým dětem je takový hravější, spíš vyhledává klidnější kluky a hraje si s nimi, než že by se pouštěl do nějakých klukovin. Někdy je těžké ho od té hry přimět zase zpátky ke školním povinnostem."
"To máte pravdu, doma je to stejné. jakmile si začne hrát, tak by snad neskončil. Někdy si říkám, že je na to hraní už velký kluk, ale pořád se ho to drží. To je taky někdy i ten problém, že jakmile ho vytrhnu a požaduji, aby šel na úkoly, tak se zašprajcuje a už s ním pak nic nesvedu. Takže u nás hraní, až po domácích úkolech."
Paní učielka pokračuje dál:"Zjistila jsem, že když Petříka posadím do přední lavice a mám ho více pod kontrolou, že třeba kolem něj jdu a ukážu mu, aby hračku schoval, tak to i funguje. V hodinách je vidět, že na začátku vyučování se snaží, zapojuje se, ale postupem dne jeho pozornost výrazně oslabuje. To je samozřejmě běžné u všech dětí. Ovšem u Petříka s únavou zaznamenávám výraznější chybovost ve čtení a psaní. JE o mnoho pomalejší při přepisech zápisků z tabule. Máte také podobnou zkušenost paní Petříková?"
"Ano, mám. Už jsem zjistila, že když nechám třeba čtení až těsně před spaním a chci, aby mi četl, tak je to hrozný. Pořád se různě přebreptává, slova komolí, opakuje třeba dvakrát ten stejný řádek. Takže musím říct, že někdy to čtení raděj vzdáme, protože stejně pak z té knížky nic nemá. Nebo mu to dočtu já."
"MYslím, že je fajn, že mu to dočtete, aby o ten příběh nepřišel. A jak vnímáte psaní a češtinu. Jak se ji Petřík učí? Vidím, že domácí úkoly má vzorné, bez chyby. Když ale děláme cvičení ve škole, často chybuje, opravuje se, někdy má úplně progumovaný sešit až na další list. Poslední dobou jsem mu nechávala delší čas na nějaká cvičení a i na diktáty a zdá se, že mu to trochu pomáhá." popisuje dál paní učitelka.
"Máte pravdu, úkoly jsou právě katastrofa. Všechno děláme děsně dlouho. Kolikrát už i s pláčem. Některé věci pořád dokola opakuji a mám pocit, že to k němu vůbec nedojde, ani na podesáté. Prostě cítím, že na to nemá cit nebo jak to popsat. Už jsem si kolikrát pomyslela, jestli nemůže mít třeba nějakou tu dyslexii. "
"Taky mě to napadlo, že by mohl mít obtíže tohoto rázu. Jak ho tak od toho listopadu důsledněji pozoruji, tak vidím, že některé chyby opakuje častěji. KDyž mu nechám delší čas, že se trochu zlepší, protože má čas třeba na odůvodnění nějakého slova. I ve čtení vnímám to samé, co popisujete vy. Přeskakování z řádku na řádek. Někdy přesmýkne slabiky. Přečte místo slova ROZPADL třeba ZORPADL a jindy to přečte zase správně. Při hlasitém čtení se hodně zasekává a někdy dokonce i předčítá potichu, když jde o hodně těžká slova."
"Jojo, jojo, přesně tak, to sedí." pokyvuje paní Petříková. A paradoxně má radost, že to paní učitelka říká, jakoby najednou měla nějakého spojence. Někoho, kdo to vidí stejně.
"Paní Petříková, mám návrh. Je možné, že se Petřík skutečně potýká s obtížemi ve čtení a psaní. Je možné, že ve třetí třídě to ještě nějak zvládal, protože nebyly na něj kladeny takové nároky jako teĎ ve čtvrté třídě. Proto jsme si toho začali všímat až nyní. Já bych teď navrhovala zpracování PLÁNU PEDAGOGICKÉ PODPORY."
"Aha? A co to je?" ptá se paní Petříková trochu zaraženě.
"Nebojte se, hned vysvětlím. Pokud zaznamenáme, že máme ve třídě žáčka, který potřebuje naši dopomoc, například žák pracuje v pomalejším tempu nebo má drobné potíže ve čtení, psaní nebo počítání nebo třeba zapomíná, obtížněji se koncentruje a tak podobně, je dobré tyto mírné obtíže podchytit nastavením podpůrných opatření - například poskytnutí delšího času na plnění úkolů nebo poskytování častější zpětné vazby k úkolům, nebo také domluva na plnění domácích úkolů, aby byla pro žáka smysluplná, přesadit žáka do přední lavice, aby byl nablízku učiteli a mnoho dalšího. Je možné, že tato podpůrná opatření budou dostačující a povedou u Petříka k postupnému zlepšování. Plán pedagogické podpory bych připravila, existuje na to takový formulář a potom bychom se zase společně setkali, je možné se domluvit už i s Petu Petříka nedocházelo ke zlepšování, pak bychom otevřeli otázku, zda by nebylo vhodné navštívit pedagogicko-psychologickou poradnu, kde by se provedla diagnostika výukových obtíží.Ale tam ještě nejsme. Prvně bychom zkusili pracovat dle toho plánu pedagogické podpory. Ještě další možnost, která mě napadá a která by mohla být pro vás paní Petříková možná v tuto chvíli přínosná, je možnost domluvit si konzultaci ve školním poradenském centru u nás ve škole, kde funguje školní psycholog a speciální pedagožka. Se školní psycholožkou můžete zkonzultovat současnou situaci ohledně Petříka - jeho únavu, podrážděnosti. Speciální pedagožka by Vám mohla poradit, jak se s Petříkem učit tak, aby to pro všechny zúčastněné nebylo tak náročné, jak se to zdá, že je teď."
"UUUUf, tak teď tedy nevím, jestli jsem zachytila úplně všechno. Co říkáte dává asi smysl. Vytvořit prvně nějaký ten plán a kdyby se to nezlepšovalo, tak pak nějaká ta pedagogicko-psychologická poradna?"
"Ano, přesně tak. Nejpozději po třech měsících bychom si řekly, jak se situace vyvíjí a jestli jsou u Petříka patrná nějaká zlepšení. Ještě bych doporučila využít v nejbližší době konzultace se škoním psychologem a nebo speciální pedagožkou na naší škole. Určitě na ně najdete konktakt na webovkách školy a je tam i dobře popsáno, jak fungují. Objednat se dá prostřednictvím mailu a nebo telefonicky.
Po schůzce vyzvedla maminka Petříka z družiny a cestou domů se zastavili v cukrárně na punčovém řezu. Petříkův oblíbený. Maminka Petříkovi pověděla o schůzce s paní učitelkou a řekla mu, že si povídaly o tom, co mu jde a taky i o tom, co mu nejde a přemýšlely, co by PEtříkovi pomohlo. Nakonec se i Petřík rozvykládal o tom, že některé věci by se rád naučil, ale pořád mu to nejde. Že ho to pak hodně rozčílí a když že když mu to nejde fakt hodně, že se někdy vzteky dupe na svoje nohy.
[[Rekapitulace]]
Když maminka přišla do práce, její kolegyně - dobrá kamarádka na ní hned poznala, že není něco v pořádku.
"Petro, co se děje? Chceš uvařit kafe?"
"Asi jo Lady, prosím tě. Ještě teď se třesu. Byla jsem u Petříkové třídní, té nové, co mají teď ve čtvrté třídě. A jak jsme se minule bavily o tom, že mě Petřík doma zlobí, tak ve škole žeprý katastrofa." řekla paní Petříková vcelku rázně, ale měla na krajíčku.
Paní Petříková pracuje jako prodavačka v obchodě s oblečením, kde se šije i na zakázku. Jsou tam dohromady tři zaměstnankyně. Po ránu mají čas si ještě jakžtakž popovídat a dát si kafe, pak se začnou trousit zákaznice.
"A co dělá tak strašného? Já si pořád myslím, že se s ním doma fakt dost učíš. To si vůbec nedovedu představit, že já bych se na toto vůbec zmohla. Ale zase musím zaťukat, že Jolča spíš učí mě, než já ji."
"Lady, tak to je právě to. Přišla jsem a za jakýmsi závěsem na mě učitelka spustila, že se musím s Petříkem víc učit. Ani si mě neposlechla. Víš jak jsem se v tu chvíli cítila? Hrozně! Hrozně. Celej život nedělám nic jinýho, než se s Petříkem učím. A teď rada, učte se. Jenže já už taky nemůžu, prostě taky už toho mám plný zuby. Taky už bych chtěla sakra někdy dělat něco pro sebe."
"To ti říkám pořád." ušklíbla se Lada.
"Hele, tak prostě běž za školním psychologem, u Vás ve škole je, tak toho bych využila. Zeptat se, co se dá dělat. S klukem se učíš. Vím, že děláš, co můžeš. Psycholog je na škole, tak třeba ví, co je ta učitelka zač a tak, tohle se mi nezdá moc normální...?!"
"Na tom něco bude, vidíš, nechápu, proč mě to nenapadlo. Doma mrknu na školní stránky a zkusím dohledat, kdy je ve škole. ...Vidíš, to je dobrý nápad. Asi jí i řeknu, jak jsem u paní učitelky dopadla, přeci takto se učitelka nemůže chovat???" říká s nechápavým údivem paní Petříková, ale s patrnou úlevou, že ví, kam se obrátit dál.
Po práci vyzvedne Petříka z družiny. Přijdou domů. Nic neřeší. Maminka se jen zmíní, že byla za paní učitelkou a že paní učitelka říkala, že by měli doma pokračovat v trénování čtení a vyjmenovyných slov. Víc do podrobností zacházet nechtěla. A nechala dnes Petříka, aby si hrál. Ona se alespoň podívá na školní stránky a vyhledá tu psycholožku.
Pokud máte pročtené všechny linie příběhu, klikněte na rekapitulaci a nebo se šipkou vraťte na předchozí stranu.
[[Rekapitulace]]Po cestě do práce to vezme maminka oklikou přes park a i přes mrazivé počasí usedá hned na první lavičku. Potřebuje si přebrat všechno to, co se odehrálo. Nemůže přijít do práce v takovém stavu, v jakém teď je. Vytáhne si z kabelky papírové kapesníčky, zrcátko a rtěnku. "Holka, takto to nechat nemůžeš. Nemůžeš to teď vzdát. Prostě na Petříka víc zakleknu, přestane chodit v úterky a čtvrtky do sportíku a budeme se učit. To by bylo, aby mě tady nějaká krááááááva učitelka tvrdila, že je Petřík neschopnej!" Zima ji donutila vstát. Nechtěla prochladnout. Zhluboka se nadechla a pořádně vydechla, vytřepala si obě ruce. To jí ve složitých chvílích někdy pomáhá. Promnula si rty, aby doladila rtěnku a vydala se vstříc pracovnímu procesu.
V práci zvesela pozdravila a od příchodu hýřila jedním vtipem za druhým. Při ranní kávě naslouchala kolegyni kamarádce, jak teď prožívá náročné období se svým mužem. Hořkost, kterou si s sebou nesla z ranní schůzky s paní učitelkou postupně ubírala na síle.
Jistě by bylo zejímavé sledovat tuto linii příběhu dál. Lze předpokládat, že:
Petříkovy problémy by se umocňovaly ve škole i doma vlivem tlaku na výkon.
Rostlo by napětí ve vztahu mezi učitelkou a Petříkem, Petříkem a maminkou, maminkou a učitelkou.
Petříkovy problémy by mohly mít negativní vliv i na jeho vrstevnické vztahy.
Pořád je ale šance, že problém bude zachycen, sice s prodlevou a tím i s hlubšími negativními následky. Možná iniciativa k řešení přijde ze strany maminky - bude sama aktivně hledat možnosti pomoci nebo po čase paní učitelka nazná, že výukové a výchovné problémy Petříka jsou natolik výrazné, že je třeba vyšetření v pedagogicko-psychologické poradně na základě porady s kolegyněmi či využije možnosti konzultace se školním psychologem.
Existuje i možnost, že Petříkovi pomoc poskytnuta nebude. Maminka se bude s Petříkem dál hodně učit, Petřík si po čase "tak nějak zvykne", že jeho vynaložené úsilí nikdy neodpovídá výsledkům ve škole. Na druhém stupni pak bude postupně jeho odpor ke škole zesilovat a dá se předpokládat, že i vůči mamince a možná i vůči celému světu. Černobílé vidění světa, typické pro dospívání, může situaci komplikovat. Zejména pak v době rozhodování o dalším vzdělávání na střední škole.
Pokud máte pročtené všechny linie příběhu, klikněte na rekapitulaci a nebo se šipkou vraťte na předchozí stranu.
[[Rekapitulace]] Naším tématem je systém poradenských služeb ve školství. Tak se pojďme na příběh podívat touto optikou. Zrekapitulujme si, kde se v rámci systému poradenských služeb ve školství právě teď nachází náš příběh - se všemi dosavadními liniemi příběhu.
Aktuálně se v příběhu nacházíme ve fázi, kdy se začíná vynořovat výchovně-vzdělávací problém a dostáváme se k jeho úplně první identifikaci na úrovni žák-učitel-rodič. Vzniká potřeba tyto obtíže zachytit, pojmenovat, řešit.
V příběhu je zřejmé, že Petřík se zhoršil ve škole - ve výuce, ale i v chování. Tuto situaci pozoruje jak maminka doma, tak učitelka ve škole.
Ve dvou liniích příběhu je prvním, kdo na situaci upozorňuje paní učitelka, v jedné linii příběhu vychází potřeba situaci řešit ze strany rodiče (maminky).
Tato část příběhu- všechny linie, nám ukazuje, jak moc záleží na vztahu UČITEL-RODIČ-ŽÁK. Už v této fázi příběhu se ukazuje, jak důležitá je profesionalita učitele, psychická ne/stabilita u rodiče a co ji ovlivňuje.
Při bližším prostudování linií příběhu je patrné, že citlivá komunikace na úrovni škola - rodič v rámci prvního mapování situace žáka, umožňuje vytvořit bezpečný a důvěrný prostor, ve kterém je umožněno společné zkoumání vynořujícího se problému (tady se jedná o obtíže v učení a chování), a potřeby jeho řešení. Necitlivá komunikace často vede ke ztrátě důvěry a to od úrovně žák/rodič - učitel, po úroveň žák/rodič-škola.
Bez vzájemné důvěry a bez pocitu bezpečí na úrovni vztahu škola-rodina-žák je snaha o řešení problémové situace v rámci celého poradenského systému ohrožená a nemusí nést výsledky.
V příběhu se několikrát vyskytlo doporučení konzultovat se školním psychologem či školní speciální pedagožkou ze školního poradenského pracoviště. Každá škola má tzv. ŠKOLNÍ PORADENSKÉ PRACOVIŠTĚ, v něm působí zpravidla výchovný poradce a školní metodik prevence. Ti úzce spolupracují s třídními učiteli, učiteli výchov, případně dalšími pedagogickými pracovníky školy. Součástí Školního poradenského pracoviště ještě bývá (ale není to povinnost) školní psycholog nebo školní speciální pedagog.
Škola v našem příběhu ve svém školním poradenském pracovišti má k dispozici oba.
A zrovna v našem příběhu může sehrát školní poradenské pracoviště (ŠPP) důležitou úlohu. ŠPP poskytuje podporu nejenom žákům či jejich rodičům (zákonným zástupcům), ale také učitelům a zajišťuje spolupráci se školskými poradenskými zařízeními či dalšími odbornými institucemi. Podrobně standardní činnost školního poradenského pracoviště popisuje Příloha č. 3 vyhlášky č. 72/2005 Sb.:
V našem příběhu by mohla pomoci mamince konzultace se školním psychologem - mohla by získat podporu ve své rodičovské roli, pochopení pro složitou situci, prostor pro hledání adekvátních řešení jejich situace.
Paní učitelka může získat podporu prostřednictvím metodického vedení, např. pomoc s tvorbou plánu pedagogické podpory...
Školní poradenské pracoviště může být mediátorem v komplikované komunikaci mezi učitelkou a maminkou.
Rovněž se může zaměřit na práci s Petříkem, zahájit proces identifikace speciálních vzdělávacích potřeb a následně spolupracovat se školským poradenským zařízením, pokud bude třeba. Vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami (SVP) upravuje Vyhláška č. 27/2016 Sb. - tu je potřeba důkladně nastudovat a současně sledovat její vývoj a změny.
Taktéž se objevila v našem příběhu zmínka o pedagogicko-psychologické poradně (PPP),což je jedno ze ŠKOLSKÝCH PORADENSKÝCH ZAŘÍZENÍ.Poradna poskytuje služby pedagogicko-psychologického a speciálně pedagogického poradenství a pedagogicko - psychologickou a speciálně pedagogickou pomoc při výchově a vzdělávání žáků. Činnost poradny se uskutečňuje ambulantně na pracovišti poradny a návštěvami přímo ve školách. Zjišťuje speciální vzdělávací potřeby žáků na základě psychologické a speciálně pedagogické diagnostiky a ze zjištěných výsledků vypracovává zprávu a doporučení s návrhy podpůrných opatření pro žáka v souladu s Vyhláškou č. 27/2016 Sb. Podrobně standardní činnost školského poradenského pracoviště - pedagogicko-psychologické poradny popisuje Příloha č. 1 vyhlášky č. 72/2005 Sb.
V případě Petříka se aktuálně rýsuje podezření na výukové obtíže v oblasti čtení a psaní. Paní učitelka na základě pozorování Petříkovy školní práce vyhodnotila, že dosahuje lepších výsledků, pokud mírně upraví běžné výukové metody, zorganizuje výuku tak, aby odpovídala aktuálním vzdělávacím potřebám Petříka (nechá mu více času, poskytne častější zpětnou vazbu atp.). S maminkou se domluvila na vyhotovení Plánu pedagogické podpory - ten škola vyhotoví, nepostačuje-li samotné zohlednění individuálních vzdělávacích potřeb žáka při vzdělávání, a to za podmínek stanovených v příloze č.1 vyhl.č. 27/2016 Sb. Podle tohoto plánu bude s Petříkem pracovat 3 měsíce a poté se vyhodnotí, zda stanovená podpůrná opatření vedou k napnění stanovených cílů. Podpůrná opatření vymezená Plánem pedagogické podpory jsou tzv. Podpůrná opatření I. stupně. Vymezení těchto opatření je plně v kompetenci školy. Jakmile ale nedostačují, což vyhodnotí paní učitelka s maminkou a se školním poradenským pracovištěm (ŠPP) nejpozději do tří měsíců, pak paní učitelka či ŠPP doporučí poradenskou pomoc školského poradenského zařízení (ŠPZ), v tomto případě pedagogicko-psychologické poradny. (Blíže §10,§11,§12 vyhl.27/2016 Sb.).
[[Zpět k našemu příběhu.]]Těsně před koncem pololetí zavolala maminka do školy paní učitelce, požádala ji o termín setkání. Sdělila jí, že by s ní ráda probrala situaci ohledně Petříka a jeho problémů s učením. Paní učitelka souhlasila. Také si všimla, že se s Petříkem něco děje.
[[PAní učitelka požádala maminku, ať přijde v konzultačních hodinách.]] Ty jsou každý den od 7:00 do 7:45.
[[Paní učitelka navrhla schůzku na čtvrteční odpoledne]]. Po skončení hovoru byla maminka trochu v rozpacích. Vlastně z toho nepochopila, kdy přesně má přijít. Nějak ji v ten moment nenapadlo se domluvit přesněji.
Protože je toho plná, rozhodne se pro návštěvu hned druhý den ráno. Ať se to řeší hned.
Ráno se probudila podrážděná, nevyspaná. V noci dlouho přemýšlela o tom, jestli neudělala chybu a jestli ještě neměla teď před vysvědčením počkat. Nakonec se sama ujistila, že ne. Že situaci už sama řešit asi nezvládne.
Probudila Petříka a pak ho u snídaně popohnala v chystání. Petřík věděl, že maminka jde na konzultační hodiny za paní učitelkou, to mu včera maminka při psaní úloh oznámila. Moc nadšený z toho ale nebyl. Při chystání byl najednou pomalejší a pomalejší a maminka nervóznější a nervóznější. Pak už byli jen raděj mlčky vedle sebe. Před školou se stroze rozloučili. Petřík šel k šatnám a maminka k paní učitelce do kabinetu.
Cítila se nepříjemně - ranní chystání, zdržování, to je něco na její nervy. Tlouklo se v ní všechno, ale i přesto se cítila připravená si s paní učitelkou o Petříkovi popovídat.Na druhou stranu trochu cítila i úlevu, že k tomu dojde.
Ještě než stihla zaklepat na dveře,tak se prudce otevřely a z kabinetu vyběhla učitelka tělocviku. S chichotáním se zběžně omluvila, že ji nechtěla nijak ohrozit a že jestli jde za paní učitelkou Veselou, že ať vstoupí. Paní učitelka je na konci kabinetu.
Aniž by to maminka mohla nějak pobrat, už stála v kabinetu, na jehož konci u stolu seděla paní učitelka. V kabinetě byly ještě dvě další paní učitelky, které maminka neznala. Najednou si připadala, jak ve zlém snu. Takto si to tedy vůbec nepředstavovala.
"Jen pojďte, paní Petříková, ani jsem nečekala, že přijdete už dneska, no to nevadí, ale dnes teda musíme být hotové už o půl osmé. Musím jít ještě za výchovnou poradkyní. "
"Posaďte se." Maminka se posadila. Paní učitelka mezitím zahrnula závěs, který sloužil k vytvoření diskrétního prostoru. "Aby nás nikdo neviděl a měly jsme klid si popovídat". Bezpečný prostor toto opatření ovšem v mamince nevyvolávalo, naopak rostla v ní zlost, zlost na sebe sama, že ji napadlo, scházet se s učitelkou.
"Tak povídejte paní Petříková, jak to vidíte?"
"No, ...!" zasekla se paní Petříková hned v úvodu. Z celé situace byla značně rozrušená. "Chtěla jsem si popovídat o Petříkovi, poslední dobou mám pocit, že se zhoršil a přitom se doma učíme." říká nejistě paní Petříková.
"Tak, nalejme si čistého vína, nebudeme chodit kolem horké kaše. S Petříkem jsem doteď měla trpělivost. Vidím, že je pomalejší, nestíhá, tak mu zkracuji třeba diktáty. To jste si asi všimla že?"
"To nevím. To mi Petřík neříkal."
"On Petřík asi neříká víc věcí. Nedivím se, že jste tady. Musím říct, že poslední dobou mi fakt vadí, že je v hodinách neposedný. Pořád se kroutí, nikdy neví, kde jsme. U čtení už klasika, to jsem ho rozsadila a posadila do lavice k pomalejším dětem, které mají problémy se čtením. Když mu ukážu, kde číst, tak pak čte, ale potichu a nejistě, pořád ho musím upomínat, aby četl víc nahlas. Musíte doma víc trénovat paní Petříková a taky hlasité čtení. Už je ve čtvrté třídě. Příští rok už bude mít více učitelů, ti už nemusí být tak trpěliví jako já, víte paní Petříková?! Když už jsme u té češtiny, tak váznou vyjmenovaná slova. Chce to trénovat, doma denně, obden cvičný diktát a věřím, že se to zlepší. Možná větší dohled by to doma chtělo, dovysvětlit. Já se snažím, víc ho vyvolávám, abych se ujistila, jestli to ví a zjišťuji, že neví! Poslední dobou se ale k těm výukovým problémům začínají přidávávat i výchovné a to už je alarmující. Třeba minulou středu ve vlastivědě mi odporoval, že nebude odpovídat, že ho to téma nezajímá. To bylo hodně drzé. Paní Petříková, chce to věnovat se poctivě domácí přípravě. A nedovolit mu také všechno. Pak je drzý."
Maminka poslouchala. Prvně se nezmohla ani na slovo. Cítila se trapně. Vždyť ji ta učitelka snad neposlouchala. Má tedy znovu zopakovat, že se s Petříkem učí? Aby si vyslechla, že asi málo? Kdyby řekla, že se někdy připravují i tři hodiny denně, co by si o ní pomyslela nebo o Petříkovi,... že je retardovaný? Nebo ...že ona je neschopná matka? Že je to s Petříkem tak špatné, to vůbec netušila. Samým překvapením pak ale reagovala takto: "Dobře paní učitelko, pokusím se s Petříkem víc učit. Je však s podivem, že mi takové věci říkáte teď. To jste snad mohla zmínit už dřív, jestli je to s Petříkem tak špatné, jak mi tady tvrdíte. ..." Pak se v ní cosi zlomilo a pokračovala:"... Já si myslím, že Petřík se učí dost. Do třetí třídy neměl žádné problémy. To má až teď, co ho máte VY! Taky si teď říkám, jestli to není tím. To je teď z mé strany všechno. Spěchám do práce." a prudce odhrnula závěs na stranu. Šla co nejrychleji ke dveřím a snažila se nevnímat pohledy teď už tří přísedících učitelek. S prásknutím dveří zahlesla "pěkný den přeju"!
[[Maminka se svěřuje kamarádce]].
Po cestě do práce se [[maminka utvrdí v tom, že to, co se stalo, si nechá pro sebe]] a učitelce ukáže, že to s Petříkem dotáhnou. Schůzku na čtvrteční odpoledne navrhla proto, že už je v této době v kabinetu sama. Paní Petříková měla v tento den také časový prostor a současně mohla nechat Petříka v družině.
Paní učitelka se ještě v telefonu zeptala maminky, jestli Petřík ví o tom, že maminka s ní plánuje schůzku. Aby věděla, jak případně s Petříkem komunikovat ve třídě, kdyby se nějakým způsobem toto téma otevřelo nebo jestli je možné, že by toto téma s ní otevřel Petřík sám.
Maminka paní učitelku ujistila, že Petříkovi o schůzce řekne. Že mu řekne, že se jde s paní učitelkou poradit ohledně učení. Hovor ukončily s tím, že si zrekapitulovaly, kdy a kde ke schůzce dojde.
Maminka byla ráda, že paní učitelce zavolala. To, že jsou s Petříkem nějaké problémy je nutné řešit. Vcelku se jí i ulevilo, že to bude mít možnost s někým řešit. Doteď se v tom utápěla tak nějak sama. Je zvědavá, co jí k Petříkovi řekne paní učitelka. Trochu má i strach, co se dozví.
Maminka si pak hned s Petříkem promluvila. Řekla mu, že poslední dobou se pořád u učení doma hádají a že vidí, že mu některé věci nejdou a že by si ráda o tom ráda popovídala i s paní učitelkou, třeba jim poradí, co by jim doma mohlo pomoct. Bylo vidět, že se Petřík zalekl a že se mu vůbec nelíbilo, že by maminka měla povídat paní učitelce něco, co se děje doma.
Petříkovu obavu maminka vycítila:" Neboj, půjdu se jen poradit. Paní učitelka souhlasila a určitě něco vymyslíme, co by nám mohlo pomoct. " I tak se to Petříkovi nezdálo ideální a i poté zrovna neoplýval dobrou náladou. Ale maminka už rozhodla. Za něj. Jako vždycky.
Na schůzku se maminka důsledně připravila. Sepsala si, co dělá Petříkovi poslední dobou problémy a prošla si sešity i ze třetí třídy. Uvědomila si, že některé potíže měl Petřík už i předtím.
Na schůzku maminka došla s malým zpožděním. Překvapilo ji, že paní učitelka na ni čekala před šatnami. Je pravda, že v odpoledních hodinách se do školy člověk jen tak nedostane a musí se na vrátnici zapsat jako návštěva. S tímto paní učitelka počítala. Maminku to potěšilo, že jí šla takto naproti, protože ve spletitých chodbách školy pokaždé zatím zabloudila. Po cestě do kabinetu prohodily takové ty běžné řeči o tom, jak se kdo má a jak je toho teď tak nějak hodně.
Schůzka proběhla u paní učitelky v kabinetu. I přes to, že je v kabinetu více učitelů, byly tam samy a ještě i na dveře paní učitelka pověsila cedulku "nerušit - schůzka". To maminku uklidnilo. Měla trochu obavy, aby to neposlouchali i další.
"Paní Petříková, possaďte se, chcete něco na pití? Můžu nachystat kafe, jinak je tu k dispozici voda."
"Děkuji paní učitelko, stačí voda."
" Teď Vás asi nechám povídat s čím přicházíte, paní Petříková..." a na paní Petříkovou se usměje.
"Paní učitelko děkuji, že jste si na mě udělala čas. Mám starosti s Petříkem a ráda bych znala i Váš názor. Možná jste si už taky něčeho všimla." Paní učitelka přikyvuje a nechá paní Petříkovou povídat dál.
"V podstatě už od začátku tohoto školního roku se mi Petřík nezdá. Vždycky jsme se zvládali připravovat do školy, dá se říct bez problémů, ale letos je to boj ho k něčemu donutit. Myslela jsem si, že už bude samostatnější a že už nebude třeba, abych mu se školou pomáhala. Ale když mu nepomáhám, tak neudělá nic sám pořádně. Jakýkoliv zápis je samá chyba, je nepozorný a poslední dobou taky hodně rychle podrážděný. Vím, že ve škole nemá takové výsledky, jaké bych si představovala nebo spíš, že se doma poctivě připravuje a neodpovídají potom tomu výsledky ve škole..." popisuje paní Petříková a poslední větou klesne tělem v křesle a sklopí hlavu.
"Paní Petříková, děkuji, že jste přišla, jsem ráda, že jste zavolala a že si můžeme promluvit. Možná jsem se měla ozvat já, ale stále jsem vyčkávala, jestli se u Petříka nejedná o nějakou přechodnou záležitost. Je fakt, že v poslední době, tak od začátku listopadu si u Petříka všímám výraznějších změn jak v učení, tak i v chování. Přitom zase je vidět, že se s Petříkem doma poctivě věnujete přípravě. Nejde přehlédnout, že Petřík má vždy všechny úkoly velmi pečlivě udělané, bez chyb. Má vždycky všechny pomůcky, dokonce i půjčuje ostatním dětem." usměje se paní učitelka. Paní Petříková jí úsměv oplatí. Bylo příjemné slyšet, že paní učitelka ví, že se s Petříkem snaží.
"Petříka znám od září, takže se můžu vyjádřit jen za tento půlrok. Na začátku září jsme začali pozvolna. Hodně času jsme věnovali různým třídním poznávacím aktivitám. Chtěla jsem, abychom si k sobě našli s dětmi cestu a měli v sebe důvěru. Navíc do třídy přišli tři noví žáci, takže bylo třeba se zaměřit na podporu vztahů ve třídě a tak. Zaznamenala jsem, že Petřík nemá problém se skamarádit, rád si hraje. Oproti některým dětem je takový hravější, spíš vyhledává klidnější kluky a hraje si s nimi, než že by se pouštěl do nějakých klukovin. Někdy je těžké ho od té hry přimět zase zpátky ke školním povinnostem."
"To máte pravdu, doma je to stejné. jakmile si začne hrát, tak by snad neskončil. Někdy si říkám, že je na to hraní už velký kluk, ale pořád se ho to drží. To je taky někdy i ten problém, že jakmile ho vytrhnu a požaduji, aby šel na úkoly, tak se zašprajcuje a už s ním pak nic nesvedu. Takže u nás hraní, až po domácích úkolech."
Paní učielka pokračuje dál: "Zjistila jsem, že když Petříka posadím do přední lavice a mám ho více pod kontrolou, že třeba kolem něj jdu a ukážu mu, aby hračku schoval, tak to i funguje. V hodinách je vidět, že na začátku vyučování se snaží, zapojuje se, ale postupem dne jeho pozornost výrazně oslabuje. To je samozřejmě běžné u všech dětí. Ovšem u Petříka s únavou zaznamenávám výraznější chybovost ve čtení a psaní. Je o mnoho pomalejší při přepisech zápisků z tabule."
"Také jsem si doma všimla, že když nechám třeba čtení až těsně před spaním a chci, aby mi četl, tak je to hrozný. Pořád se různě přebreptává, slova komolí, opakuje třeba dvakrát ten stejný řádek. Takže musím říct, že někdy to čtení raděj vzdáme, protože stejně pak z té knížky nic nemá. Nebo mu to dočtu já."
"Myslím, že je fajn, že mu to dočtete, aby o ten příběh nepřišel. A jak vnímáte psaní a češtinu? Jak se ji Petřík učí? Vidím, že domácí úkoly má vzorné, bez chyby. Když ale děláme cvičení ve škole, často chybuje, opravuje se, někdy má úplně progumovaný sešit až na další list. Poslední dobou jsem mu nechávala delší čas na nějaká cvičení a i na diktáty a zdá se, že mu to trochu pomáhá." popisuje dál paní učitelka.
"Máte pravdu, úkoly jsou právě katastrofa. Všechno děláme děsně dlouho. Kolikrát už i s pláčem. Některé věci pořád dokola opakuji a mám pocit, že to k němu vůbec nedojde, ani na podesáté. Prostě cítím, že na to nemá cit nebo jak to popsat. Už jsem si kolikrát pomyslela, jestli nemůže mít třeba nějakou tu dyslexii? "
" Tak, jak mi to popisujete,a když o tom tak přemýšlím, jak funguje ve třídě při vyučování, je možné uvažovat i nad tím, že by mohl mít obtíže tohoto rázu. Už mě to také napadlo, jen jsem tomu chtěla nechat ještě čas. Přeci jen znám Petříka teprve od září. Z domu je vždy dobře připraven. Měla jsem ještě podezření, jestli v tom nemůže být ještě něco jiného, nějaké potíže jen na úrovni školy, s kamarády, jiný režim než za předchozí paní učitelky. Jak ho tak ale od toho listopadu důsledněji pozoruji, tak vidím, že některé chyby opakuje častěji. Když mu nechám delší čas, trochu je to lepší, protože má čas třeba na odůvodnění nějakého slova. I ve čtení vnímám to samé, co popisujete vy. Přeskakování z řádku na řádek. Někdy přesmýkne slabiky. Přečte místo slova ROZPADL třeba ZORPADL a jindy to přečte zase správně. Při hlasitém čtení se hodně zasekává a někdy dokonce i předčítá potichu, když jde o hodně těžká slova. Pořád to je ale takové, že člověk neví, jestli to je jen roztěkanost."
"Jojo, jojo, přesně tak, to sedí, co říkáte o tom čtení." pokyvuje paní Petříková.
"Paní Petříková, mám návrh, ještě jsem s tímto opatřením chtěla chvíli počkat, ale teď, když vím, že problémy má Petřík i doma, je možné, že se skutečně potýká s obtížemi ve čtení a psaní, že nejde jen o nějakou nepozornost ve výuce. Je možné, že ve třetí třídě to ještě nějak zvládal, protože nebyly na něj kladeny takové nároky jako teď ve čtvrté třídě. I změna učitelky a potřeba zvyknout si na můj styl vyučování pro něj mohla být náročnější. Já bych tedy teď navrhovala zpracování PLÁNU PEDAGOGICKÉ PODPORY."
"Aha? A co to je?" ptá se paní Petříková trochu zaraženě.
"Nebojte se, hned vysvětlím. Pokud zaznamenáme, že máme ve třídě žáčka, který potřebuje naši dopomoc, například žák pracuje v pomalejším tempu nebo má drobné potíže ve čtení, psaní nebo počítání nebo třeba zapomíná, obtížněji se koncentruje a tak podobně, je dobré tyto mírné obtíže podchytit nastavením podpůrných opatření - například poskytnutí delšího času na plnění úkolů nebo poskytování častější zpětné vazby k úkolům. Je možná také domluva na plnění domácích úkolů, aby byla pro žáka smysluplná nebo třeba pomůže přesadit žáka do přední lavice, aby byl nablízku učiteli a mnoho dalšího. Je možné, že tato podpůrná opatření budou dostačující a povedou u Petříka k postupnému zlepšování. Plán pedagogické podpory bych připravila, existuje na to takový formulář, a potom bychom se zase společně setkali. Je možné se domluvit už i s Petříkem.
Výhledově, kdyby u Petříka nedocházelo ke zlepšování, pak bychom otevřeli otázku, zda by nebylo vhodné navštívit pedagogicko-psychologickou poradnu, kde by se provedla diagnostika výukových obtíží. Ale tam ještě nejsme. Prvně bychom zkusili pracovat dle toho plánu pedagogické podpory. Ještě další možnost, která mě napadá a která by mohla být pro vás paní Petříková možná v tuto chvíli přínosná, je možnost domluvit si konzultaci ve školním poradenském pracovišti u nás ve škole, kde funguje školní psycholog a speciální pedagožka. Se školním psychologem můžete zkonzultovat současnou situaci ohledně Petříka - jeho únavu, podrážděnost, jak jste předtím říkala. Speciální pedagožka by Vám mohla poradit, jak se s Petříkem učit tak, aby to pro všechny zúčastněné nebylo tak náročné, jak se to zdá, že je teď."
"UUUUf, tak teď tedy nevím, jestli jsem zachytila úplně všechno. ... Co říkáte dává asi smysl. Už jsem nějak pociťovala, že sama doma jsem někdy bezradná. Tedy, teď by se vytvořil prvně nějaký ten plán a kdyby se to nezlepšovalo, tak pak nějaká ta pedagogicko-psychologická poradna?"
"Ano, přesně tak. Nejpozději po třech měsících bychom si řekly, jak se situace vyvíjí a jestli jsou u Petříka patrná nějaká zlepšení. Ještě bych doporučila využít v nejbližší době konzultace se škoním psychologem a nebo speciální pedagožkou na naší škole. Určitě na ně najdete konktakt na webovkách školy a je tam i dobře popsáno, jak pracují. Objednat se dá prostřednictvím mailu a nebo telefonicky." dopolňuje paní učitelka.
"Paní Petříková, jak to teď vidíte, máte ještě něco, co byste chtěla se mnou teď probrat? Na něco se zeptat?" paní učitelka se snaží schůzku vést už ke konci, ale chce mít současně jistotu, že dala paní Petříkové prostor vyjádřit, co potřebovala. .
"Ne paní učitelko, takto to asi teď úplně stačí. Jsem ráda, že jste si na mě udělala čas a že máte i ochotu Petříkovi pomoct. Zavoláte vy, že máte ten plán podpory?"
"Jsem také ráda, že jsme to mohly společně probrat a že jsme našly řešení. Teď bych potřebovala nějaký čas na vypracovnání toho plánu. Za chvíli bude vysvědčení, tak jestli souhlasíte, tak že bychom se setkaly někdy začátkem února? Zavolala bych Vám." Paní učitelka potřebuje nějaký čas, aby plán smysluplně vytvořila. Teď ke konci pololetí, kdy má plnou hlavu ukončování pololetí, jí to úplně nesedí. Proto také paní Petříkovou sama neoslovila, i když to měla v plánu, ale až v únoru, kdy bude trochu klidněji.
Po schůzce vyzvedla maminka Petříka z družiny a cestou domů se zastavili v cukrárně na punčovém řezu. Petříkův oblíbený. Maminka Petříkovi pověděla o schůzce s paní učitelkou a řekla mu, že si povídaly o tom, co mu jde a taky i o tom, co mu nejde a přemýšlely, co by Petříkovi pomohlo. Nakonec se i Petřík rozvykládal o tom, že některé věci by se rád naučil, ale pořád mu to nejde. Že ho to pak hodně rozčílí a že když mu to nejde fakt hodně, že někdy vzteky dupe na svoje nohy.
Pokud máte pročtené všechny linie příběhu, klikněte na rekapitulaci a nebo se šipkou vraťte na předchozí stranu.
[[Rekapitulace]] Zpět k našemu příběhu s Petříkem.
V další fázi - tedy po konzultaci maminky s paní učitelkou, se nabízí mnoho linií příběhu, které bychom mohli rozpracovat. Vybrala jsem ke zpracování tyto:
[[Maminka přitvrdí v přípravách do školy]]
[[Maminka navštíví ŠPP]]
Maminka usoudila, že schůzka s paní učitelkou neměla cenu. Učitelka na ni byla nepříjemná a jí to bylo velmi trapné a je fakt, že do školy je třeba se učit. Holt nemá vždy každý štěstí, aby to do té hlavy skákalo hned. Příprava musí být. V životě se to Petříkovi bude hodit. Jak se říká, těžko na cvičišti, lehko na bojišti.
Rozhodla se, že s koncem pololetí udělá velké změny. Přeci jenom po škole má Petřík sportovní kroužky, které mu brání, aby se pořádně připravil. Ty omezí v první řadě. A do sportíku začne chodit zase, až se začne lepšit ve škole. Za odměnu. A místo toho se raději poohlédne po nějaké dobré doučovatelce češtiny. Přeci jenom cítila, že už s Petříkem nemá tolik trpělivosti a že Petřík ji přestává poslouchat.
Na vysvědčení se objevila trojka a dokonce hned dvě. Český jazyk a vlastivěda. Z matematiky a angličtiny dostal Petřík dvojku. V ostatních předmětech to zvládl na jedničku. Aspoň že tak. I to bylo o fous, protože v posledních hodinách výtvarné výchovy, před uzavřením hodnocení, se Petřík nějak sekl a nechtěl paní učitelce namalovat kočku na zápraží. Nakonec se to až doma s dopomocí zvládlo. Prostě i maminka někdy musí přivřít oči a pomoct. Kočku předkreslila a pomohla vybarvit. Zas taková zábava to nebyla. Ani se Petříkovi nedivila, že to odmítl tvořit.
Postupně začínala mít dojem, jestli si na Petříka učitelka nezasedla. A jestli to vlastně nezpůsobila ona sama, když tehdy tak hrozně na učitelku vyjela. To ji hodně tížilo, měla z toho sem tam i noční můry.
S novým pololetím a škaredým vysvědčením byl důvod nastolit doma jiný režim. Sportík přerušen, mobil a počítač doma omezen, doučovatelka češtiny domluvena na dvě hodiny a nakonec může pomoci i s angličtinou a vlastivědou.
Maminka byla spokojená, měla dobrý pocit, že udělala vše, co je třeba. A ještě delegovala dva dny v týdnu učení na někoho jiného. Konečně tak bude mít čas i na sebe. Mohla by konečně začít chodit pravidelně na kosmetiku nebo si domluvit masáž.
Týden za týdnem letěly, překulil se únor, březen a duben byl v půlce.
Už od půlky března byl Petřík pořád marod. Tři dny se jevil jako zdravý, pak chytl škaredou rýmu nebo kašel. Celkově ale nevypadal úplně zdravě. Nachlazení provázela lehce zvýšená teplota. A ani od pohledu nevypadal Petřík fit. Byl bledý a měl jakési černé kruhy pod očima. K tomu všemu si sem tam stěžoval na bolesti bříška.
Maminka má v poslední době hodně práce.Poslední dobou Petříka odsunula, jak sama říká, tak trochu na druhou kolej. Paní doučovatelka je starší paní učitelka, co už je v důchodu. A osvědčila se. S Petříkem má trpělivost a je vidět, že si k ní netroufne a poslouchá. To vede k tomu, že všechno spolu proberou. Minule dokonce i matematiku, slovní úlohy. A maminka k ní má důvěru. Doučování s ní probíhá rozhodně v klidu, narozdíl od toho, když doučuje Petříka ona. Poslední dobou ji u učení rozbolí hlava tak, že si musí dát ibalgin a nebo si na chvíli lehnout. Teď také Petřík hodně zameškal a dohánět to nebylo úplně snadné.
Opakovaná nachlazení a vůbec zdravotní stav se mamince nepozdával. A dětské doktorce také ne. Z běžných rozborů krve se ale na nic nepřišlo. V úvahu připadalo podezření na alergie. Na konci dubna mají už termín na imunologii a alergologii.
Je třeba říct, že i přes to všechno zvládá Petřík školu o poznání lépe. Zdá se, že opatření, která maminka s druhým pololetím nastavila, nesou výsledky.A za tu nesmírnou energii, kterou tomu všichni dávají, vidí alespoň nějakou odměnu v podobě lepších známek. I když je zatím i promyšlená strategie přípravy. Důkladná příprava domácích úkolů, vyzdobené sešity, nepovinné seminárky. To vše je hodnoceno navíc. A s tím vším lze Petříkovi pomoct. Z diktátů a běžných písemných prací jsou známky stále jak na houpačce.
Na začátku května maminka netrpělivě očekávala výsledky z imunologie. Už chtěla vědět, co Petříka trápí. Začali alepoň užívat nějaké sirupy na podporu imunity, co jim prozatím doporučila dětská doktorka.
Jenže výsledky z imunologie a alergologie nepřinesly nic, co by vysvětlovalo takové oslabení. Imunita je teď u Petříka oslabená tím, že prodělal více nachlazení za sebou. Od lékaře odcházeli s doporučením na nějaká imunostimulancia a hlavně klid a žádný stres, tělo je unavené a potřebuje zregenerovat.
"Hlavně klid a žádný stres" běží hlavou mamince. A říká si, jak krásně jednoduché to doporučení je, ale kéž by někdo dal i radu, jak na to, když člověk pracuje na plný úvazek a musí se starat o dítě, které se neučí samo. Pak také uvařit, uklidit a ono když sednete ve čtyři hodiny k učení a pak v sedm a někdy i v osm končíte, přičemž z těch čtyř hodin jsou efektivního učení tak dvě, ostatní kolem je dohadování jestli tak, či onak......to prostě s klidem nejde, i když jste navenek klidní jak panenka Maria. To můžete mít na ledničce stopadesát afirmací, doporučení z "aharodičovství", ale je to spíš večer k pláči. A ráno člověk vstává v pět, protože od večera zbylo nádobí z večeře a je třeba nachystat svačinu a snídani a ...zkontrolovat aktovku. A třeba se dozvědět ještě ráno, že je něco třeba do školy. Tři brambory na tiskátka...tak to aby se ještě stihlo jít před školou nakoupit.....
Překulil se i květen, atmosféra doma i ve škole zhoustla. Petřík se začal ve škole projevovat agresivně. Teď měl několik poznámek v deníčku a nově opět zprávu o tom, že se má maminka dostavit do školy.
Při čtení této zprávy se mamince udělalo zle. Dokonce běžela i na záchod, ale naštěstí to ustála a nezvracela. Zrovna teď je nějaká nachlazená a s dusivým kašlem a na zvracení je jí často.
Tentokrát na schůzku neutíkala hned druhý den jak minule. Nechala si čas, stejně ho skrz nachlazení potřebovala. Tentokrát ji to skolilo nějak víc, než kdy jindy. Musela dokonce dva dny ležet v posteli a ani se nehla, jak jí bylo zle. Petřík někde bezprizorně poletoval, ani neví, co dělal, ale zvládl ty dny v podstatě bez její asistence. Vypadal spokojeně a tak, že mu to nevadí.
Na schůzku do školy šla maminka se všemi katastrofickými představami předpřipravenými v myšlenkách, aby ji nic nemohlo překvapit. A skutečně. Pomohlo to. V kabinetu zase seděly učitelky, tentokrát paní učitelka nezahrnula ani závěs.
"Paní Petříková, jsem ráda, že jste přišla, už bylo na čase. Zprávu jsem psala už je to týden zpátky."
"Dobrý den paní učitelko, byla jsem nemocná, přišla jsem za Vámi hned, jak už to bylo možné."
"Tak to pardon, ten Petřík také nic neřekne. Mohla jste aspoň napsat."
"Mohla, to mě nenapadlo. Z toho, jak to bylo opět napsané jsem pochopila, že můžu kdykoliv v konzultačních hodinách. A dnes je pondělí, zprávu o schůzce jste posílala teprve minulou středu."
"No nic, to nebudeme řešit paní Petříková, to není podstatné. Já si dělám o vašeho Petra starost. Mám trochu podezření na nějakou psychickou poruchu ve smyslu Adéhádé. Neustálé vyrušování, nesedí v klidu, neustále ho napomínám, sezení v přední lavici nijak nepomohlo. To se pak promítá i do výuky. Nestíhá dopisovat, no protože se pořád kroutí a otáčí na ostatní děti dozadu. Dělá chyby ve čtení z nepozornosti!"
"Paní učitelko a co tedy navrhujete?" zmohla se maminka pouze na toto.
"Já už bych doporučovala to řešit přes odborníka."
"A jákého si představujete?" říká maminka s trochou opovržení a úšklebkem ve tváři.
"Tak jakého si představuji, tak to byste měla vy spíš vědět, asi nějaký psycholog nebo psychiatr?" říká podrážděně paní učitelka.
"Tak já bych to vzala přes pépépé!..." ozvalo se z druhé strany kabinetu. Do rozhovoru se nečekaně přidala učitelka od prvňáčků.
"Pépépé? No já nevím Mirko, taky by to takto šlo asi, ale tak to musí maminka se rozhodnout." houkne učitelka na druhou stranu k paní učitelce od prvňáčků.
"Tak paní učitelka má asi pravdu, že varianta by tu byla, objednat se do pépépé a tam se už pak domluvíte. Je fakt, že kdyby to bylo na psychiatra, tak tam vás tam určitě odešlou."
"Paní učitelko, a co tedy Vás přesně vede k té psychiatrické poruše, jestli to dobře chápu?" ptá se maminka už podrážděně.
"Tak jak jsem řekla. Časté zlobení v hodině, poslední dobou agresivita. Ohnal se tužkou po spolužákovi a málem mu vypíchl oko?"
"A vypíchl?" skočila paní učitelce do řeči rázně maminka.
"No nevypíchl, naštěstí se zavčas zarazil."
"Aha!?!" řekla už pohrdavým tónem a s údivem naznačovaném zvednutým obočím.
"Dobře, promyslím si, co uděláme." pokračuje maminka s tím, že otočí hlavu na paní učitelku od prvňáčků a plynule naváže:"a paní učitelko to pépépé, to jste tím myslela co, jestli se Vás můžu zeptat."
"Pedagogicko-psychologickou poradnu" zahlásá učitelka Mirka, která už je na odchodu do třídy.
Maminčino "děkuji" už si poslechly zavřené dveře.
"Tak paní učitelko, zavolám do té poradny, jak tady doporučila vaše kolegyně. Snad to na toho psychiatra nebude." a na malou chvíli se odmlčela. Pak ale dodala:"Na psychiatra jsem teď tady já z vás."
"No dovolte????!!!!" vyvalila paní učitelka oči.
"No ono jaký rodič, takové dítě." neodpustila si paní učitelka poslední slovo.
Maminka se otočila a bez rozloučení odešla.
[[Rekapitulace 2]]Pokračuji v linii příběhu, kde schůzka maminky a učitelky vedla k tomu, že se zrealizuje Plán pedagogické podpory.
Po schůzce s paní učitelkou se mamince vcelku ulevilo. I když nebylo úplně snadné slyšet, že má Petřík ve výuce problémy. Odpadl alespoň ten vtíravý pocit, že ona je příčinou všech problémů s učením doma. Často si to vztahovala k sobě. Často si myslela, že jí Petřík dělá naschvály, že se nesnaží, prostě že ji schválně neposlouchá. Ale ono to tak být nemuselo.
Po schůzce s učitelkou se i příprava do školy proměnila. Byl najednou větší klid. Až za čas mamince došlo, že se vytratila určitá naléhavost, která byla předtím součástí každé přípravy. Uvědomila si, že teď nahlíží na Petříkovy chyby jinak. S větším pochopením? S vlastním přijetím, že to tak může být? S vědomím trpělivosti? Těžko se to popisuje. Každopádně vylitá sklenka vody, aspoň že jen vody, na učebnici matematiky,...tak to ten klid zase rozhodí.
Úlevu vidí ale i na Petříkovi, hodně pomohlo, že si byli sednout na punčovém řezu a že si mohli konečně taky jednou úplně normálně popovídat. Byla vcelku překvapená, jak Petřík byl ve svých názorech vyspělý. Najednou v něm viděla kluka, který nejen staví města z lega a vymýšlí si nekonečné příběhy superhrdinů, ale že dovede uvažovat i o věcech vážnějších. Zamyslet se nad sebou, vyhodnotit, co potřebuje, co by mu pomohlo. Možná se ho na to vlastně nikdy nezeptala. Vždycky měla připraven postup, věděla za něj, jak nejlépe něco udělat a jak se to naučit.
Vysvědčení v pololetí opravdu nebylo hezké. Dvě trojky. Z češtiny a vlastivědy a z matematiky a angličtiny dvojka. Byla to aspoň příležitost vyložit karty na stůl. Říct si, že se něco děje. Že i přes tak poctivou přípravu doma, nejsou výsledky. A že to je důvod, proč se s někým poradit, jak to zkusit třeba jinak. Vysvědčení ale i přes to oslavili. Ne známky, to vůbec. To šlo jaksi tentokrát stranou. Ale to, že je pololetí za nimi a že oni dva ví, že se fakt snažili. Popovídali si i o tom, že by se šla maminka zeptat školního psychologa na nápady. Také ji napadlo, že třeba i Petřík by si s ním mohl popovídat.
Ten to překvapivě uvítal s radostí. Pana psychologa má moc rád. Často ho nevidí, ale sem tam byl u nich ve třídě a hrál s nimi zajímavé hry. Hodně se u toho i nasmálo. Zdál se mu jako dobrý chlapík. Jednou měl možnost mu říct, že staví města z lega a jeho to moc zajímalo. Doptával se ho na věci, na které by se ho žádná mamka nebo učitelka fakt nezeptala. Řešili, jací superhrdinové se vyplatí, aby střežili na okrajích města a jací jsou lepší v centru. A nakonec přišli na to, že bez superzločinců to ve městech nejde a že ti, tam jsou vždycky někde skrytí.
Maminka si na stránkách školy našla kontakty na školní poradenské pracoviště a panu psychologovi zavolala. Domluvili si schůzku hned po pololetních prázdninách.
"Dobrý den paní Petříková, rád Vás vidím." přivítal maminku pan psycholog. Paní Petříková ho už několikrát viděla na třídních schůzkách, když přišel povídat o tom, co na škole dělá. Vtipné je, že když ho člověk potřebuje, tak ho to často nenapadne. Taky si všimla, že je to poměrně mladý muž. Možná ještě ani nemá děti? Ale od pohledu vypadá, že by ho děti mohly mít rády. Působí mile a vstřícně.
"Dobrý den" pozdraví paní Petříková a v duchu se trochu pozastaví nad tím, jak má vlastně psychologa oslovovat. Pane psychologu? Titulem? Takže jenom pozdravila.
Schůzka trvala asi hodinu, ale paní Petříkové se zdálo, že by ještě další dvě hodiny mohla povídat. Konečně se o Petříkovi mohla někomu rozpovídat a konečně byl někdo, kdo ji poslouchal a kdo neodbočoval od tématu. Měla zkušenost, že když někomu něco řekla, tak ten druhý chvíli poslouchal a pak rychle převedl téma ke svému. Tady pan psycholog se i na Petříka doptával. Řešili i to, co bylo před školou. Možná poprvé paní Petříková vyjádřila i obavy z toho, že šel Petřík do školy. Tehdy se přikláněla k variantě, že by šli na vyšetření školní zralosti. To jim doporučila paní učitelka ze školky. Jako důvod uvedla, že se Petřík narodil v srpnu a bude nejmladší. Ale Petřík měl ve školce hodně kamarádů, kteří také přecházeli do školy a toho se bála - ...že by pak ztratil kamarády. Vyšetření absolvovat ale chtěla. Dokonce byli už i objednaní. Jenže pak se seběhlo tolik událostí ohledně rozvodu, že na toto se vlastně zapomnělo, protože to nebylo tak žhavé. Vzpomněla si, až už bylo po termínu vyšetření. Bylo jí trapné volat si o nový termín, protože už první termín zařizovala se zpožděním. Tehdy jí nějaká paní v telefonu vyčinila, že volá pozdě a že tedy nějaké psycholožce odpadlo skrz nemoc dítě a mají tedy s termínem štěstí. Pak už neměla odvahu volat, že zapomněla. To jí bylo trapné. Tak i takové věci po letech vyplavaly z hlavy na schůzce s mladým psychologem.
Došla řeč nejenom na Petříka a to, jak se učí. Pan psycholog se doptával i na to, co Petříka baví, co dělá po škole za kroužky. Dokonce si matně pamatoval, že s Petříkem řešil lego. Ptal se, jak Petřík odpočívá. To přišlo paní Petříkové vtipné v souvislosti s malým dítětem. Nakonec z toho ale vyplynulo vcelku závažné téma a to dokonce tak, že vedlo k zamyšlení, jestli by pro Petříka nebylo dobré, kdyby pravidelně docházel za panem psychologem na setkávání. Ono vůbec vyplynulo víc věcí, které se nakonec vůbec netýkaly učení. Po dlouhé době se někdo přímo zeptal na to, jak je to s tatínkem. A o tom se nemluví, ani doma.
Za tu hodinu s psychologem se ráz naráz otevřelo spoustu věcí jako denní režim, učení, volný čas Petříka, volný čas maminky, častá únava obou a podrážděnost, vytáhli se takoví kostlivci ze skříně jako zapomenuté vyšetření školní zralosti a pak se nakously i ty hodně nepříjemné věci kolem rozvodu a Petříkova tatínka. Myslím, že to bylo překvapení pro oba. V závěru schůzky psycholog shrnul,co všechno probrali. Domluvili se, že by další schůzku měl individuálně s Petříkem a tak nějak viselo ve vzduchu, že by i paní Petříkové pomohlo si s někým takto pravidelněji povykládat. Vlastně na závěr schůzky to z ní samo vyplavalo, tak jako v podstatě všechno. S panem psychologem se domluvili na konzultacích i pro ni, které by se ale týkaly spíše záležitostí kolem Petříka a předal jí vizitku na kolegu, který se věnuje individuální terapii pro dospělé. V úplném závěru se ještě pan psycholog ubezpečil, že paní Petříková souhlasí s tím, že bude konzultovat výukové záležitosti s třídní paní učitelkou, pomůže jí s tvorbou Plánu pedagogické podpory. A když by bylo třeba, šel by se případně podívat na Petříka do vyučování. S tímto maminka souhlasila. Poctivě schovala vizitku hluboko do kabelky, napadlo ji, jestli se možná neunáhlila, ale to ještě promyslí doma.
Po návštěvě školního psychologa se mamince na jednu stranu ulevilo, na druhou stranu byla nejistá, jestli neřekla na první schůzku až příliš.
V dalším týdnu se sešla maminka s paní učitelkou na kratší konzultaci. Paní učitelka seznámila maminku s plánem pedagogické podpory. Stejně tak s ním seznámila i Petříka. Společně si řekli, co paní učitelka Petříkovi umožní ve vyučování a jak to bude dělat. Bavili se o tom, že ho přesadí do první lavice a že za ním častěji přijde, když budou dělat třeba nějakou samostatnou práci. Také se domluvili, že pokud něčemu nebude rozumět, dá paní učitelce znamení a domluvili si takové malé zvednutí ruky, vlastně jenom dlaně.To napadlo Petříka. S maminkou se paní učitelka domluvila, že si budou častěji volat a říkat si, co a jak se daří s učením.
Čas běžel rychle. Přehoupl se únor, březen a duben běžel k závěru. Petřík začal navštěvovat školního psychologa a zdálo se, že to byl dobrý nápad. Řešili spíš jiné věci než učení. Dokonce se dostala řeč i na tátu.
Přípravy do školy ale byly stále oříšek. A školní výsledky lítaly nahoru a zase dolů. Petříkovi pomáhala při výuce i asistentka pedagoga, která byla ve třídě určena pro jiného žáka. Pokud mohla, tak pomáhala i jiným dětem, které potřebovaly podporu. Petříkovi často pomáhala s přečtením slovních úloh. Čtení se začalo ukazovat jako problematické. Na jednu z vyučovacích hodin se byla podívat i školní speciální pedagožka.
Se začátkem května byla domluvená další schůzka s maminkou. Už z průběžné komunikace, která probíhala buď telefonicky, mailem nebo prostřednictvím deníčku, bylo zřejmé, že by bylo vhodné komplexní vyšetření v pedagogicko-psychologické poradně.
Schůzky se účastnila maminka, paní učitelka a na krátkou chvíli i školní speciální pedagožka. V podstatě za krátkou chvíli se shodly, že návštěva v pedagogicko-psychologické poradně je nevyhnutelná. Požádali maminku, jako zákonného zástupce, aby do poradny zavolala nebo napsala s žádostí o termín. A pokud možno, co nejrychleji, protože na termíny v poradně se dlouho čeká. Až bude mít zažádáno o vyšetření, tak by škola poslala materiály, které PPP k vyšetření potřebují. Bývá to školní dotazník, ve kterém se učitel zaměří na popis jednotlivých výukových i výchovných oblastí. Před odesláním školního dotazníku by jej dala k přečtení i mamince, aby věděla, jaké materiály škola posílá a co v nich píše. Dále se do PPP zasílá vyhodnocený plán pedagogické podpory.
Po schůzce maminka ihned zavolala do PPP. Vypsaly s ní žádanku k vyšetření a maminka dostala termín na konci srpna.
[[Rekapitulace 2]].Pojďme znovu zrekapitulovat náš příběh a popsat si, kde se v rámci poskytování poradenských služeb právě teď nachází.
Pokud vezmeme linii příběhu, kde se maminka rozhodla komplikovanou situaci vyřešit sama, tak moc daleko jsme nedošli.
Výukové problémy, viděno optikou známek, se zdá, mírně ustupují, ale výrazně se zhoršuje Petříkovo chování. Lze předpokládat, že výrazný stres doma a ve škole se začíná promítat i do zdravotního stavu Petříka i maminky. Maminčino opatření jako je zákaz kroužků či navýšená příprava do školy vede možná ke zlepšení známek, ale výrazně se u Petříka horší projevy v chování a zvýšila se nemocnost a tím i absence ve škole. Výukové obtíže jsou patrné stále v diktátech a písemkách. Celkové známky jsou lepší jen díky výrazné pomoci maminky a doučovatelky. Je patrné, že se neřeší příčiny výukových obtíží. Už před první schůzkou byly znatelné problémy. Učitelka je zaznamenala, ale neudělala žádné z opatření, které by mohlo přispět ke zmírnění obtíží či vedlo k přesnější identifikaci. Paní učitelka mohla využít služeb ŠKOLNÍHO PORADENSKÉHO PRACOVIŠTÉ - škola disponuje jak školním speciálním pedagogem, tak psychologem. Kdyby školní poradenské pracoviště nemělo speciálního pedagoga a psychologa, pak je možnost zkonzultovat situaci s výchovným poradcem či v případě výchovným obtíží i s metodikem prevence.
Paní učitelka v tomto případě měla vyhotovit plán pedagogické podpory a využít možnosti podpůrných opatření 1. stupně. V rámci třech měsíců, což je v rámci jednoho školního roku poměrně dlouhá doba, by vyhodnotila, zda opatření dostačují a nebo je třeba dalších podpůrných opatření. Ve spolupráci se školním poradenským pracovištěm by také mohli vyhodnotit, nakolik je situace závažná a nakolik je pravděpodobné, že opatření 1. stupně podpůrných opatření nebudou dostačovat. Někdy je zřejmé už při zběžné identifikaci obtíží, že jsou natolik závažná, že podpůrná opatření (PO I. st.), které se nastavují v rámci školy, nebudou dostačovat. V takovém případě se zákonný zástupce obrací na doporučení školy přímo na školské poradenské pracoviště - v našem příběhu by šlo o psychologicko-pedagogickou poradnu (PPP) a zažádá o komplexní vyšetření výukových a výchovných obtíží. Do doby termínu vyšetření pak škola pracuje s žákem dle Plánu pedagogické podpory. PPP na základě komplexní psychologické a speciálně pedagogické diagnostiky vyhodnotí potřebu vyšších podpůrných opatření - ta mohou být II. až V. stupně dle míry obtíží. (blíže §2 Vyhl.27/2016) Paní učitelka mohla využít i možnosti konzultace přímo na školském poradenském pracovišti, tedy v pedagogicko-psychologické poradně.
V této linii příběhu bohužel paní učitelka nevyužila žádné z možností.
Bez povšimnutí nemůže zůstat ani fakt, že až v závěru školního roku, kdy se problémy vystupňovaly, doporučila neadekvátním způsobem "ODBORNÍKA" - neurčitě psychologa, psychiatra, a "pépépé". Vyslovila podezření "na psychickou poruchu typu adéhádé". V tomto případě lze konstatovat, že paní učitelka má výrazné nedostatky i po stránce profesní, ke které rozhodně patří vhodná komunikace s rodiči jako je citlivá volba slov, odpovídající chování, respektování soukromí atd., orientace v oblasti vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami. V této linii příběhu se rozvíjí nedůvěra a pocit ohrožení, a to na všech rovinách vztahu škola-žák-rodič.
Lze předpokládat, že pokud by příběh pokračoval v tomto duchu, pak rodiče řeší situaci stížnostmi. Nejdříve k řediteli školy, když i na této úrovni by nedošlo k nalezení společné cesty, pak se otevírá cesta prostřednictvím české školní inspekce (www.csi.cz) či existuje také instituce školského ombudsmana. Když situace dojde až takto daleko, jedná se už v podstatě o boj mezi rodiči, žákem a školou. Často pak nejde o nalezení řešení ve prospěch dítěte, ale boj kdo s koho - škola nebo rodič?
Jak již bylo napsáno v úplném úvodu, tak účelem poradenské služby je přispívat i k metodické podpoře výchovných poradců, školních metodiků prevence, asistentů pedagoga, dalších pedagogů i nepedagogických pracovníků ve vztahu k zajišťování podpůrných opatření ve vzdělávání žáků. Školní poradenské pracoviště může poskytovat systematickou metodickou podporu učitelům, stejně tak školská poradenská pracoviště školám (vyplývá z Vyhlášky č. 72/2005). Lze rovněž využít např. služeb Národního pedagogického institutu ČR, který je školským vzdělávacím, metodickým, výzkumným, odborným a poradenským zařízením (blíže www.npicr.cz). V tomto případě by mohlo zafungovat školní poradenské pracoviště a více metodicky podpořit učitele,asistenty pedagoga a další. Další podporou vycházející od vedení školy je umožnění dalšího vzdělávání pedagogickým pracovníkům, umožnění pravidelných setkávání pedagogů se zástupci školských poradenských pracovišť, umožnění pedagogických supervizí ve škole apod.
Co když by rodina nespolupracovala?
Tato linie příběhu zde zcela chybí. Bylo by to na další samostatný příběh. Ale v tomto případě se škola řídí dle zákona č.359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí a spolupracuje s orgánem sociálně-právní ochrany dětí (OSPOD).
V linii příběhu, kde se paní učitelka a maminka na první schůzce dohodly a zrealizoval se plán pedagogické podpory a mamince byla doporučena návštěva školního poradenského pracoviště, se uskutečnilo mnoho důležitých podpůrných kroků, ač, zdá se, na konci školního roku, oba příběhy skončily ve stejném bodě a to v doporučení k vyšetření v PPP.
V tomto příběhu se ale ukázalo, jak podpůrně zafungoval profesionalní přístup učitelky v oblasti komunikace s rodinou a žákem a také i školním poradenským pracovištěm.
Paní učitelka využila možnosti poradenských služeb v dostatečné šíři - konzultovala se školním poradenským pracovištěm, společně se podíleli na vytvoření plánu pedagogické podpory a průběžně vyhodnocovali, zda je pro Petříka dostatečně podpůrný. Úzká spolupráce fungovala i s maminkou. To vedlo ke snížení celkového psychického napětí při přípravě, které se objevovalo v prvním pololetí.
Maminka využila konzultací u školního psychologa. Ukázalo se, že obtíže v rodině jsou komplexnějšího charakteru. Petřík a maminka nyní využívají pravidelných konzultací poradensko-terapeutického rázu. Lze říci, že i přes výukové obtíže, které přetrvávají, se Petříkovo chování stabilizuje. Pomohla psychologická podpora zaměřená na vlastní zdroje jako volnočasové aktivity, volnou hru, odpočinek, péči o strukturu času při učení.
Návštěva školní speciální pedagožky vedla k orientační diagnostice výukových obtíží u Petra, ale také k podpoře paní učitelky, která dostala zpětnou vazbu ke své pedagogické práci ve vztahu k Petříkovi.
Schůzka k vyhodnocení plánu pedagogické podpory měla jasné kontury. Na zákadě pravidelné komunikace mezi školou a maminkou se v podstatě jednalo o schůzku, kde se shrnuly dosavadní výsledky práce a domluvil další postup. Protože byly poctivě vedeny materiály k plánu pedagogické podpory, má škola velmi dobře připravené podklady pro komplexní vyšetření v pedagogicko-psychologické poradně.
Mezi školou, rodinou a žákem panuje důvěra a pocit bezpečí.
Je třeba zmínit, že ani na maminku, se nezapomnělo. V oblasti rodičovských kompetencí získávala podporu u školního psychologa a témata na osobní rovině, která se týkala jí samotné, pak měla možnost řešit v individuální terapii. Konktat dostala od školního psychologa na první schůzce. Tuto možnost má maminka "v šuplíku". Ještě ji nevyužila, potřebuje asi ještě čas na "uzrání".
[[návštěva v PPP]]O postupu PPP z pozice psychologa PPP si prosím přečtěte materiál: Praktické aspekty práce psychologa v PPP ve studijních materiálech v IS MUNI.
Materiál je vypracován na základě praktických zkušeností v PPP Brno.
Na stránkách pedagogicko psychologické poradny Brno - www.pppbrno.cz můžete nahlédnout do dokumentů - školní dotazník.Každá PPP má organizaci práce přizpůsobenou oblasti, ve které působí. A v organizaci práce se mohou jednotlivé poradny mírně odlišovat.
Nastudujte Vyhlášku č. 27/2016 Sb. a 72/2005 Sb.
Zpět k příběhu:
Do konce roku zbývaly ještě necelé dva měsíce. Ve stručnosti si shrňme, jak by se to mohlo vyvíjet až do posledního školního dne.
Pokud bychom šli po linii příběhu, kde aktuálně teď Petřík řeší častější zdravotní problémy a současně narůstání výchovných problémů, můžeme předpokládat, že by se toto mohlo negativně promítnout i na vysvědčení na konci školního roku.
Vyšší absence a s tím související časté dohánění učební látky, běžně zvýšený nárok na přípravu do školy v období kontrolních testů a do toho výchovné problémy jako je časté vyrušování ve vyučování, nesoustředěnost, podrážděnost až výbušnost se pravděpodobně promítne i v hodnocení. Je možné, žedojde i na nějaké z výchovných opatření - např. důtku třídního učitele. Intenzivní snaha ze strany maminky jako je domluvená pomoc s doučováním, strategie, aby se v maximální míře využily možnosti úkolů navíc, u kterých je velká šance na výborné hodnocení, nemusí být vůbec patrná. Lze předpokládat, že možná zazní z úst paní učitelky, když ji Petřík rozčílí:"...však nemysli si, že ti tu známku zachrání nějaké malůvky v sešitě..." a už tak slabá motivace k plnění těchto extra úkolů, vyhasne.
Paní učitelka bude požádána maminkou o vyplnění školního dotazníku, o který si žádá pedagogicko-psychologická poradna, do které si maminka zavolala s žádostí o termín. Školní dotazník paní učitelka vyplní velmi poctivě a odešle do PPP.
Při předávání vysvědčení neopomene Petříkovi říct, že mu negratuluje, že jeho vysvědčení se opět zhoršilo a že doufá, že se nad sebou o prázdninách zamyslí.
Maminka začne pociťovat vůči škole a Petříkově učitelce zlost a odpor. V nikom nemá oporu pro tak těžké chvíle, které zažívá. Petřík víc zlobí a známky jsou horší a to i přes to, že se zpočátku zdálo, že úsilí vynaložené do doučování se v dobré zúročí. Je unavená, podrážděná a čatěji řeší bolesti hlavy.
Oba už potřebují prázdniny.
Pokud bychom se vydali po linii příběhu, kde se v průběhu druhého pololetí školního roku začala uskutečňovat systematická podpora v podobě intervencí u školního psychologa a také podpora ve výuce ze strany paní učitelky prostřednictvím podpůrných opatření I. stupně, dostáváme se do závěru školního roku s tím, že je nastavená dobrá spolupráce s rodinou a chlapcovo chování ve výuce není problematické. A v rámci možností jsou oba - Petřík i maminka relativně spokojení s průběhem a to i přes to, že některé výukové záležitosti se nedaří zlepšovat. Paní učitelka v průběhu května a června zpracuje školní dotazník, proberou to ještě s maminkou a Petříkem a zašlou do PPP i s vyhodnoceným Plánem pedagogické podpory. Na vysvědčení si dokonce Petřík zlepší známku z vlastivědy.
Prázdniny uběhly jako voda. Petřík byl 14 dní dní na koňském táboře. Tam se mu náramně líbilo. Dopis, který poslal Petřík z tábora, vůbec první dopis, který napsal, pak vzala maminka s sebou i do poradny k vyšetření.
Obálka ve schránce maminku moc potěšila. I slzu ukápla. Ovšem lístek, který vytáhla, ji úplně radost neudělal. Dopis byl napsaný tiskacím písmem a samá chyba. Jak moc bylo poznat, že za Petříkem nikdo nestál a neříkal mu, na co všechno má dávat pozor. Kéž by mohla mít z dopisu jen radost jako mívají jiné maminky.
Do konce prázdnin zvládl být Petřík ještě 14 dní u tety se svými mladšími bratranci, pak byl na deset dní s maminkou na dovolené v Jeseníkách a potom už byl jen tak doma a podnikal sem tam nějaký výlet s mámou nebo s kamarádem a jeho rodiči.
Poslední středu před začátkem školního roku měl Petřík termín vyšetření v PPP. Od pondělí byla maminka trochu nervózní. Uvědomila si, že celé prázdniny Petřík skoro nic nedělal. I se čtením to bylo všelijaké. A tak v pondělí před termínem na Petříka nastoupila, že si musí trochu oživit čtení, psaní i počítání, jestli na něco ze školy nezapomněl. A ano, "trochu" zapomněl. Vyjmenovaná slova byla ta tam a někdy se dokonce i po R objevilo měkké I. A když pak Petřík vysvětloval, že RITÍŘ se píše s měkkým I, protože se RITÍŘ přece bije, tak to maminka vzdala a šla si poplakat do polštáře.
Den před návštěvou PPP maminka Petříkovi vysvětlila, jak si myslí, že to bude v poradně probíhat. Vylovili v pokojíku několik sešitů z češtiny, matematiky a vlastivědy, aby je mohli ukázat paní psycholožce. Maminka ještě potají schovala do kabelky i dopis z tábora.
Objednaní byli na půl devátou ráno. Vyšetření mělo probíhat celé dopoledne, i svačinu si s sebou nachystali, jak bylo v instrukcích k vyšetření.
Před půl devátou přišli do poradny, prvně šla maminky do přijímací místnosti, kde seděla paní - sociální pracovnice, která se maminky ptala na takové ty věci jako jméno, kdy je Petřík narozený a pak je usadila v čekárně s tím, že si je zavolá paní psycholožka. Čekárna byla plná hraček, Petříka však zaujal časopis o vesmíru. Maminka se tam zase začetla do nějaké nástěnky s názvem Jak na čtení. Za chvilku se u nich objevila taková drobná brýlatá paní. Usmívala se a představila se strašně dlouhým příjmením, i maminka si ho určitě nemohla zapamatovat. Paní psycholožka ještě jednou pozdravila zvlášť maminku a pak se pozdravila samostatně i s Petříkem. Pak poprosila Petříka, jestli by si mohla prvně popovídat s maminkou a že by Petřík počkal ještě v čekárně. Zmínila, že když by něco potřeboval, může za nimi do její pracovny a ukázala na dveře se zvonečkem. Potom ještě připomněla, kde jsou záchody a také, kde sedí sociální pracovnice. U ní jsou žeprý různé hry. A kdyby to Petříkovi přece jen bylo dlouhé samotnému v čekárně, tak může klidně za ní, ona tam má nachystané místo i pro děti a až si paní psycholožka popovídá s maminkou, tak by si popovídala ráda i s Petříkem. Má pro něj nachystané i nějaké zajímavé hry a úkoly. Petřík všechno odkýval a ubezpečil paní psycholožku Baumgrrrrrrnějakou, že to v čekárně rozhodně zvládne sám a že pak počítá s tím, že se budou bavit i jen oni dva.
Když maminka s paní psycholožkou odešla, vrátil se Petřík zase k prohlížení časopisu o vesmíru, zaujal ho speciální modul budoucí vesmírné lodě. Trochu si prohlížel a trochu měl přeci jen obavy. Seděl kousek od dveří a slyšel, jak se maminka s psycholožkou vcelku živě baví. Nebyly slyšet úplně dobře slova a to ani když se přisunul blíže ke dveřím. Teda krom fakt hodně hlasitého maminčina: "...A to jsem si teda řekla, že už fakt ne..." Jenže nedalo se poznat, co ne? V Petříkovi trochu stoupalo napětí. Začal po čekárně chodit a hrát si s různými pohybovacími hračkami, které byly pověšené na stěně. Byla tam i jedna taková dřevěná kostková mozaika, která se tam mohla skládat skrz suchý zip. Petřík jen tak skládal, aniž by věděl, co skládá. Ale bylo vidět, že jen tak sedět by pro něj teď bylo náročné. Přece jenom byl nervózní. Jednou dokonce na něj nakoukla i sociální pracovnice a zeptala se, jestli si nechce jít sednout za ní. To Petřík nechtěl, však to vydrží a přeci jen byl zvědavý a uši měl ve střehu, kdyby něco zaslechl. Od plánovaných dvaceti minut uběhla už třičtvrtě hodina a maminka teprve vyšla z pracovny, za ní vzápětí i paní psycholožka. Pokývly na sebe, že teď už může jít na řadu Petřík. Maminka se ještě s Petříkem domluvila, že by si šla něco vyřídit do města a vrátila se, jak bude Petřík u paní psycholožky hotový. Petřík nic nenamítal.
[[Průběh vyšetření u paní psycholožky]]Paní psycholožka se Petříkovi představila ještě jednou a omluvila se, že to povídání s mamkou bylo delší. Zeptala se, jestli se to v čekárně dalo zvládnout.
Petřík jen kývl, že dalo. A mlčel. Paní psycholožka se usmála a poprosila ho, aby si sedl ke stolu. A sedla si také. Petřík se rozhlížel po místnosti. Bylo tam spoustu zajímavých věcí. Na dveřích byl metr na měření výšky. Taková žirafa, tu má i dětská doktorka v čekárně. Pak tam byla velká knihovna se spoustou knížek. Na druhé straně byla polička a na ní byla spousta malých figurek a na zemi byla položená taková dřevěná krabice a v ní byl písek. Paní psycholožka viděla, že si Petřík prohlíží se zájmem pracovnu a nechala ho. Je to důležitý moment. Je potřeba, aby se cítil dobře a v prostředí se zorientoval. Písek zaujme většinu dětí.
"To je taková krabice s pískem, ten jsem si přivezla od moře." říká paní psycholožka. "Chceš si ho vyzkoušet?" dodává. Hned zareagovala, když viděla, jak na krabici s pískem Petřík natahuje od stolu krk.
"Jojo, můžu?" zasvítily Petříkovi oči a s úsměvem se odstrčil se židlí od stolu a šel si sáhnout do písku.
"Týjo, to je úplně hladký, jemný - ten písek." a prohrabuje se oběma rukama v písku.
"Jojo, je od moře. Proto je tak hladký. Vypadá, že je ti to příjemné." říká psycholožka a přisedává k němu.
"Jo, je, a je takovej studenej, já bych si tipoval, že bude teda teplejší." a pomalu zanořuje ruce do písku a pak je zase pomalu vytahuje. Bedlivě pozoruje, jak se mu zrníčka písku sypou z rukou zase zpět do pískoviště. Některé děti, které jsou nervózní nebo neklidné, tak se prostřednictvím písku trochu zklidní, pustí nastřádané napětí do písku a někdy se u toho ty méně mluvné trochu rozpovídají.
I Petřík začal trochu víc komunikovat. "Vidím, že se ti to líbí, tak klidně si takto ten písek užívej a já zatím řeknu, co tady budeme společně dělat. Abys to věděl. A také ti řeknu, co jsme si říkaly s maminkou, když jsi čekal v čekárně. Od maminky jsem chtěla vědět, co vás ke mně přivádí. Co potřebujete, abychom tady řešili. Věděla jsem, že přicházíte s tím, že se potýkáte se školními věcmi, maminka říkala úlohy, že jsou někdy těžké a tak. A tady právě takové věci řešíme. Ale potřebovala jsem to od maminky vědět přesněji a i tebe se teď zeptám, protože bych moc ráda slyšela i jak to máš ty a co bys potřeboval ty. Souhlasíš?" Petřík kývnul a prohraboval se v písku dál. "To jsem moc ráda" usmála se paní psycholožka a povídala dál.
"Na začátku jsem ještě s maminkou řešila takový formulář, který mi musí podepsat a je o tom, že souhlasí, že se tady toto vyšetření se mnou a s tebou uskuteční a také jsme se bavily o tom, že i s paní učitelkou nějaké věci budeme řešit. Vždycky se ale tady předem domlouváme, co budeme s paní učitelkou ze školy řešit a co ne." domluvila psycholožka.
Petřík poslouchal, prohraboval se v písku. Nahrnoval písek do středu, dělal horu a pak ji zase uhlazoval. Když paní psycholožka dopovídala, hned navázal. Bylo vidět, že soustředěně poslouchá.
[[strach z paní učitelky]]
[[ zkušenosti ze školního poradenského pracoviště]]
"Já bych asi nechtěl, abyste mluvila s paní učitelkou." říká Petřík a intenzivněji prohrabuje rukama písek a uplácává mohutnou horu.
"Dobře, slyším, že nechceš, abych se bavila s tvojí paní učitelkou." Petřík souhlasně kýval.
"Když jsem se tady před chvílí bavila s maminkou, tak jsem pochopila, že je to někdy ve škole náročné. I maminka říkala, že je někdy náročné bavit se s paní učitelkou" říká klidně psycholožka. "Pochopila jsem, že to vůbec nemáte snadné a říkala jsem si, že je fakt dobře, že jste se objednali sem, protože tady se na to můžeme zaměřit, co by tobě a i mamce pohohlo. A třeba se můžeme pobavit i o paní učitelce. S tímto tady máme zkušenost. Chodí k nám děti a rodiče, když potřebují poradit nebo s něčím pomoct ohledně školy."
"Jenže já mám hroznou paní učitelku. Je strašně přísná. Pořád mě přesazuje. Třeba se chci zeptat kamaráda, aby mi řekl, na které stránce v učebnici to je a ona se hned na mě zlobí, že nedělám věci do školy, ale není to pravda. A pak mamka doma je naštvaná, protože věří učitelce." Psycholožka Petříka bedlivě poslouchá, hodně se rozpovídal a je potřeba ho nechat. Je dobře, že je vůbec ochotný o tom mluvit. Některé děti třeba jen mlčí a nebo odpovídají jen ano nebo ne, pokud jsou dotazovány. Je ale jasné, že asi dnes se nestihne to, co bylo v plánu. Anamnéza s maminkou se protáhla. I maminka byla k nezastavení, plná paní učitelky. A jak vidět, i Petřík.
Příležitost více zmapovat situaci kolem výukových obtíží nastala ve chvíli, kdy se Petřík zmínil o paní učitelce v souvislosti s prací do sešitu. "A Petříku, maminka říkala, že tu nějaké sešity s sebou máš. Mohl bys mi to v nich ukázat?" Petřík bleskurychle začal lovit v tašce, ve které měl nachystané sešity ze čtvrté třídy. A dohledával sešit, kde mu paní učitelka napsala pod cvičení poznámku o tom, že se má více snažit. To ho tehdy hodně naštvalo, protože ten den se fakt snažil hodně. Špatně si ale přečetl zadání a tak celá práce byla špatně. Teď si psycholožka mohla dovolit odvést téma k učení a doptávat se blíže ke konkrétním výukovým obtížím. Pak už bylo snadné přejít k tomu, aby Petříkovi vysvětlila, proč dnes přišli a co společně teď budou dělat. Vždy s každým dítětem řeší strukturu setkání.
Má pro Petříka připravený test rozumových schopností. Ten je součástí psychologické části komlexního vyšetření. Na tuto část pak navazuje speciálně pedagogická diagnostika. Ta je zaměřena většinou na diagnostiku schopností a dovedností čtení a psaní a v některých případech i matematických schopností a dovedností. Součástí komplexní diagnostiky jsou dále i zkoušky zaměřené na sluchovou a zrakovou percepci, vizuoprostorové schopnosti, paměť a pozornost. Na základě informací od dítěte, zákonného zástupce (většinou je to rodič), školního dotazníku a také analýzou školní a domácí práce a s ohledem na výsledky testů pak psycholožka vyhodnotí míru výukových obtíží a navrhne adekvátní podpůrná opatření. Ta ještě prodiskutuje s rodiči a potom o nich jedná i se školou.
[[Závěr]]
"Já vím, my už jsme o Vás doma mluvili a i s paní učitelkou a panem psychologem ze školy. On mi říkal, jak to tady bude asi probíhat. Vzali jsme s sebou i nějaké sešity." dal se do řeči Petřík.
"Tak fajn, to jsem ráda, že jste si o návštěvě tady povídali. Říkáš, že máš s sebou nějaké sešity?" navazuje na Petříka psycholožka.
Petřík začne lovit v tašce. " A mám vytáhnout všechny?" "Můžeš, vytáhnout všechny" odpovídá psycholožka.
Petřík postupně vytahuje všechny sešity a rozpovídá se o tom, že ho nebaví přepisovat z tabule do sešitu, protože to nikdy nestihne pořádně dopsat. Z vlastní iniciativy ukazuje diktáty a popisuje, jak mu nejdou.Také ale ukazuje, co se mu podařilo a co mu trochu někdy pomáhá a že paní učitelka mu někdy nechá čas, že mají domluvené znamení, když potřebuje něco vysvětlit.... Z toho je patrné, že s Petříkem jsou jeho výukové obtíže řešeny, že je veden k reflexi vlastní práce. Děti, které žádnou podporu nemají a přicházejí jako ti pouze problémoví, tak tyto děti svoje sešity jen tak neukazují a pokud, tak s nejistotou, obezřetností, často se studem.
Paní psycholožka se pak Petříka doptává, jaké předměty by ve škole zrušil úplně, kdyby o tom mohl rozhodnout a které předměty by nechal a nebo které by třeba vymyslet. Petřík se smál a řekl, že by asi nechal jen tělocvik a vymyslel by stavebnicový předmět, ale že to by asi nebavilo holky, jedině, kdyby tam bylo hodně lego friends. Hlavně by zrušil češtinu a možná vlastivědu a nebo tu jen, když dělají z učebnice, protože někdy se dívají i na videa nebo hrají nějaké hry a to je zase fajn. V angličtině by zrušil zbytečný slovníček, protože všichni ví, že existuje google překladač.
Paní psycholožka zaujatě poslouchala a brala vážně všechno, co říkal.
Pak Petříkovi řekla, že navrhuje, aby se pustili do práce, kterou si pro Petříka připravila a nastínila mu strukturu následující práce. S každým dítětem toto probírá, aby vědělo, co ho čeká a nebylo překvapeno.
"Petříku, já bych tě teď požádala, že bys mi nakreslil nějaký obrázek. Třeba, že bys nakreslil sebe a přikreslil, co máš rád. A já si mezitím nachystám pro tebe další úkoly, do kterých bychom se vrhli potom. Ano?" Petřík kývne, vezme obyčejnou tužku a papír, nachystané už na boku stolu. "A co když mám toho rád hodně?" směje se. "Tak si vyber třeba jen jednu věc. Abysme tady nemuseli být do večera, jestli jich máš rád hodně." Směje se paní psycholožka a u toho si chystá ze šuplíků krabičky. Petřík se nahlas směje a pokyvuje, že do večera tam fakt být nechce a pustí se do kreslení. Už je mnohem více v klidu a uvolněnější, než když do pracovny přišel.
I když paní psycholožka vypadá zaneprázdněně chystáním dalších úkolů, velmi pozorně Petříka sleduje. Má zkušenost, že její intenzivní pozornost dětem u kreslení nevyhovuje. Některé děti upjatá pozornost přímo blokuje. A tak sleduje proces kreslení jakoby částečně nezúčastněně, ale u toho si všímá, jak si dítě s kresbou poradí, kolik času potřebuje ke kreslení, jak je při kreslení pečlivé, jak promýšlí, co nakreslí, jestli správně drží tužku, jestli je u kreslení v napětí nebo klidné, jak často se opravuje, gumuje, jakou má náladu, jak je spokojené s vlastním výsledkem či naštvané ....
O výsledné kresbě se pak spolu s Petříkem ještě bavili. Řešili, že má rád nejvíc tablet a že by rád nové hry a taky že rád jezdí na kole a že teď o prázdninách zkoušel s kamarádem na kole skákat přes překážky, ale moc jim to nešlo a že by zkusil rád parkour.
Pak se pustili do sady dalších úkolů. To už byly jednotlivé subtesty testu rozumových schopností. Ten je součástí psychologické části komlexního vyšetření. Na tuto část pak navazuje speciálně pedagogická diagnostika. Ta je zaměřena většinou na diagnostiku schopností a dovedností čtení a psaní a v některých případech i matematických schopností a dovedností. Součástí komplexní diagnostiky jsou dále i zkoušky zaměřené na sluchovou a zrakovou percepci, vizuoprostorové schopnosti, paměť a pozornost. Na základě informací od dítěte, zákonného zástupce (většinou je to rodič), školního dotazníku a také analýzou školní a domácí práce a s ohledem na výsledky testů pak psycholožka vyhodnotí míru výukových obtíží a navrhne adekvátní podpůrná opatření. Ta ještě prodiskutuje s rodiči a potom o nich jedná i se školou.
[[Závěr]] Po psychologické části vyšetření, následovala ještě ten den část speciálně pedagogická. Toto vyšetření provedla speciální pedagožka. S Petříkem provedla standardizované zkoušky čtení a psaní. Ty obsahují testy zaměřené hlasité čtení textu a pochopení jeho obsahu, dále čtení bezesmyslného textu, který se zaměřuje zejména na zjišťování techniky čtení. Dále je součástí vyšetření diktát a přepis. Zkoušky sluchové pecepce jsou zaměřeny na schopnost diferenciace podobně znějících hlásek, dále analýzu a syntézu - tedy schopnost pohotového rozkladu slova na hlásky a naopak schopnost na základě slyšených izolovaných hlásek vytvořit slovo. Oblast zrakové percepce je testována prostřednictvím testů zaměřených na schopnost vizuální diferenciace - tedy schopnost rozlišovat symboly horizontálně nebo vertikálně zrcadlově zobrazované. Další zkoušky se zaměřují na oblast vizuoprostorové percepce, které zahrnují zkoušky obkreslování různě složitých obrazců.
Po celou dobu vyšetření sleduje psycholog a speciální pedagog tzv. práceschopnost dítěte. Tedy, jak je dítě ochotno spolupracovat, zda potřebuje dopomoc nebo je u úkolů samostatné, sleduje míru frustrační tolerance, například při práci pod časovým tlakem. Dále sleduje křivku unavitelnosti v průběhu vyšetření, pracovní tempo, schopnost koncentrovat se na práci, celkový zájem o práci, důslednost, pečlivost či nezájem a potřebu rychle úkol dokončit bez ohledu na výsledek.
Nad výsledky obou částí vyšetření se psycholog se speciálním pedagogem domlouvají na dalším postupu. Někdy potřebují k doplnění výsledků vyjádření i od jiných odborníků - neurologa, klinického psychologa či psychiatra, pokud v průběhu vyšetření identifikují projevy například výrazných obtíží s koncentrací pozornosti, přidruženými somatickými projevy - například bolesti hlavy apod. To může být indikace k vyšetření na neurologii. Mohou se projevit ale i jiné významné symptomy, například symptomy kompulzivně - obsedantní poruchy. Pak je doporučeno vyšetření u klinického psychologa, případně psychiatra. Výsledky z těchto odborných vyšetření mají dopad i na vymezení podpůrných opatření do vzdělávání. Pokud je třeba vyšetření u dalších odborníků, je třeba myslet na to, v jakém časovém horizontu je pravděpodobné, že proběhne odborné vyšetření. Čekací lhůty u nás jsou poměrně dlouhé. Je třeba zvážit, v jakém časovém horizontu by pak byla vydána zpráva a doporučení z vyšetření. Do doby, než je zpráva a doporučení z vyšetření ve školském poradenském zařízení vydána, je třeba, aby škola realizovala podpůrná opatření z plánu pedagogické podpory nebo školské poradenské zařízení vydá zprávu a doporučení s podpůrnými opatřeními do té doby, než bude zrealizováno vyšetření u odborníka.
V případě Petříka nebylo třeba vyšetření u dalších odborníků. Z výsledků vyšetření, pokud bychom se drželi linie příběhu, kde již byla zahájena podpůrná péče ve škole, bylo ve zprávě uvedeno následující:
Kolonka Anamnéza - shrnutí dosavadní péče:
// Petřík přichází v doprovodu matky. Jedná se o první vyšetření v PPP. Důvodem návštěvy jsou přetrvávající výukové obtíže zejména v českém jazyce, vlastivědě a v předmětech s převahou čtení a psaní. Výraznější obtíže se začaly objevovat v prvním pololetí 4. ročníku. Od druhého pololetí 4. ročníku vypracován plán pedagogické podpory. Petřík dochází pravidelně i ke školnímu psychologovi. Důvodem k návštěvě byly počínající obtíže v chování.
Z pohovoru s matkou vyplývá: Příprava do školy v prvním pololetí zabrala i dvě až tři hodiny denně. Školní přípravě se poctivě věnují každodenně od nástupu do první třídy. Bez přípravy by měl Petřík horší prospěch. V průběhu prvního pololetí 4.ročníku maminka zaznamenává odpor ke školní přípravě, všímá si častější únavy, podrážděnosti. Problém je zejména ve čtení. Je těžkopádné, chlapec se neustále opravuje, slova komolí. Maminka při domácí přípravě texty - zejména zadání úloh - předčítá. Obtíže zaznamenává i u psaní. Chlapec dle ní píše pomalu, dělá množství chyb. Přepis z tabule nebo sešitu bývá neúplný. Až po domluvě s paní učitelkou a vypracováním PLPP Petřík zvládá lépe. Nyní má déle času, paní učitelka se mu více věnuje, kontroluje, někdy místo diktátu píše doplňovačku. Některé texty z tabule dostanou od paní učitelky k nalepení a děti si pouze podtrhávají důležité části. Navštěvují také školního psychologa. Dle maminky Petříkovi konzultace u něj hodně pomáhají. Řeší osobní záležitosti, ale věnují se hodně i učení a jak ho zvládat.
Z anamnestických dat pro účely vyšetření: Pre-, peri-, postnatální období bez rizikových okolností. Psychomotorický a řečový vývoj v normě. Mateřská škola od tří let. Adaptace v normě. Nástup do školy v termínu. Uvažovalo se o odkladu školní docházky, nakonec vyšetření v PPP neproběhlo. V době těsně před nástupem do školy významné psychologické okolnosti - důvěrně ve spisu PPP. Nemocnost běžná. //
Kolonka Průběh vyšetření:
// Petřík navazuje kontakt spontánně, zpočátku s mírným ostychem. Postupně ale komunikuje se zájmem, na otázky rozvíjí odpovědi. V průběhu celého vyšetření se dobře soustředí. Ke konci je již patrná únava projevovaná potřebou pohybu. Pracovní tempo je pomalejší, při nejistotě se zvyšuje psychomotorický neklid. Čtení je ve výrazně pomalém tempu, se specifickou chybovostí. Obtížně čte délky slabik, u slov s hláskami p-d-b se zaráží, čte je opakovaně, s chybami. U náročnějších slov se objevuje čtení tichým skladem (tzn. prvně si slovo přečte potichu, poté teprve nahlas). Obsah přečteného reprodukuje s mírnými nepřesnostmi. Písemný projev je neúhledný, ale čitelný. Celkově píše v pomalejší tempu, zřetelná je brzká únava vlivem křečovitého držení psacího náčiní. V průběhu psaní neudrží stejný směr písma, má obtíže s navazováním jednotlivých písmem. Neudrží lineaturu (správnou výšku písma). Při přepisování textu je patrné, že velmi často osciluje zrakem mezi přepisovanou předlohou a vlastním psaným projevem. Jak v diktovaném, tak přepisovaném textu je množství oprav a specifických chyb. Obtíže se objevují i v oblasti sluchové analýzy a syntézy. Delší slova, obsahující dvojhlásku (ou) či hláskami b-p-d těžko rozkládá na hlásky (proces analýzy). Při skládání slyšených izolovaných hlásek (proces syntézy) má obtíže u slov, ve kterých se objevují hlásky opakovaně (např. B-a-r-b-o-r-a složí bramba)nebo nesloží slovo delší, tříslabičné - zachytí pouze hlásky z první části slova a zbytek si nepamatuje. Zraková percepce je oslabená v oblasti vizuální pozornosti - těžko udrží pozornost na řádku, při přechodu z řádku na řádek chybuje. Dále se objevují obtíže s diferenciací symbolů odlišných zrcadlově dle vertikální osy (b/d). Ke kresebným úkolům přistupuje pečlivě, častěji gumuje, rozmýšlí následující kroky, pracuje v pomalejším tempu. Na základě psychologického zjištění zjištěno verbální nadání v pásmu průměru, názorová složka v pásmu vyššího průměru. Závěrem: U chlapce zjištěna dyslexie, dysortografie, dysgrafie. Oslabená sluchová a zraková percepce. Pomalé pracovní tempo.//
( V linii příběhu, ve které péče na úrovni školy nebyla zahájena, by zpráva obsahovala mnohem delší část věnovanou dosavadnímu průběhu péče. Zmíněny by byly obtíže v chování a zdravotní komplikace. V závěru zprávy by byla doporučena terapeutická péče mimo školu nebo/ a i pomoc školního psychologa.)
Na základě vyšetření bylo vyhotoveno Doporučení školského porazenského zařízení pro školu.
Petříkovi byl doporučen II. stupeň podpůrných opatření. V rámci tohoto stupně bylo doporučeno zahájit předmět speciálně pedagogické péče 1x týdně 1 hodina, ve kterém se školní speciální pedagog zaměří na systematickou podporu žáka se specifickými výukovými obtížemi. Zahájí reedukaci specifických obtíží. Zaměří se na podporu rozvoje zjištěných oslabených percepčních schopností, dále na podporu čtenářských dovedností a dovedností spojených se psaním. A dále na podporu vhodných výukových strategií při specifických obtížích.
V rámci II. stupně podpůrných opatření jsou v doporučení upraveny i metody výuky,organizace výuky a hodnocení:
//Ve všech předmětech je doporučeno respektovat individuální pracovní tempo, ze strany vyučujícího počítat s obtížemi v písemných a čtenářských úkolech - tzn. časově prodloužit limit, případně zkrátit práci. Prodloužit také čas na kontrolu práce. Volit adekvátní celky k přečtení a zpracování při práci s textem. V českém jazyce volit zkrácenou podobu diktátů nebo zvolit alternativu, např. doplňovací cvičení. Specifickou chybovat nezahrnovat do hodnocení. Vhodně používat kompenzační pomůcky - přehledy (s dopomocí), pomocné manipulační pomůcky. Dopomoci při odůvodňovaní gramatických jevů - připomenout pravidlo. Tvorba pomocných taháků/slovníčků u složitých slov a možnost je mít vždy k dopomoci i při kontrolní/písemní práci. V matematice respektovat pracovní tempo, dovysvětlit zadání ústně, případně zadání přečíst s žákem a ujistit se o tom, že žák porozuměl textu. Porozumění textu je zásadní pro správné vyhodnocení matematických postupů. Nezařazovat časově limitované úkoly. Využívat názoru, vizualizace. V cizím jazyce využívat názor, propojovat konkrétní situace s obrázky a slovy (poslouchej - dívej se - říkej - napiš). Podpořit verbální projevy, konverzační aktivity, nevycházet v hodnocení z písemného projevu.
Z hlediska organizace výuky počítat s časovou dotací na úkoly spojené se čtením a psaním, častější individuální kontrolou žáka, možností pracovat s pomocným materiálem. Zařazovat do výuky skupinovou práci.
Domluvit se na plnění domácích úkolů. Úkol navíc nebo dokončování úkolů doma nejsou pro žáka efektivní. DÚ volit s ohledem na specifické potřeby žáka. Vhodné je častěji komunikovat s rodičem ohledně zvládání nároků výuky. Z hlediska hodnocení je vhodné zaměřit se na individuální pokroky, nesrovnávat se skupinou. Vhodné je formativní hodnocení s důrazem na podporu. Zaměřit se na problematiku dovednosti sebehodnocení a sebereflexe.//
Po komplexním vyšetření dítěte je v prvé řadě důležitý závěrečný rozhovor se zákonným zástupcem - rodičem a rovněž i dítětem. Je třeba zvolit vhodnou formu. Je nutné odlišit, jaké informace jsou určeny pouze rodičům - například informace o komunikaci se školou, výukových a výchovných záležitostech, a jaké informace jsou vhodné sdělit dítěti. Dítěti většinou dáváme zpětnou vazbu k tomu, jak se mu dařilo při vyšetření, zaměřujeme se na podporu jeho silných stránek, věnujeme se citlivě ale i problematickým oblastem. Doporučení je třeba zkonzultovat i se školou - odpovědnými pedagogy, kteří komunikaci se školskými poradenskými zařízeními zajišťují. Často to bývá výchovný poradce či někdo z týmu školního poradenského pracoviště. Doporučení týkající se přímo výuky je vhodné konzultovat s třídním učitelem, zejména v případě, když tušíme, že komunikace ve škole či s rodiči neprobíhá ideálně. Některá doporučení, která jsou vztahovaná k finančním nárokům - například realizace předmětů speciálně pedagogické péče nebo pedagogické intervence (ta se doporučuje dětem, které potřebují zejména podporu pedagogickou - doučování), doporučení asistenta pedagoga či konkrétní pomůcky do výuky - je třeba konzultovat s pedagogem, který tuto oblast na škole zajišťuje a umí vyhodnotit, jestli doporučení je škola schopna realizovat. V případě Petříka byla doporučena speciálně pedagogická péče v rozsahu 1 hodniny týdně. Po konzultaci se školou bylo dohodnuto, že je možné tento předmět realizovat. Škola má k dispozici školního speciálního pedagoga, který je oprávněn tuto péči realizovat.
Doporučení školského poradenského zařízení je po schválení odesláno škole datovou schránkou. V PPP si zákonný zástupce vyzvedne vyhotovenou zprávu, ta je určena pouze zákonným zástupcům a doporučení. Při vyzvedávání zprávy a doporučení v PPP se ještě uskutečňuje konzultace. Zákonný zástupce si přečte zprávu a doporučení a podepisuje informovaný souhlas, že si zprávu a doporučení přečetl. V případě, že nesouhlasí s obsahem zprávy či doporučení, má zákonný zástupce právo požádat o revizi. Stejně tak o revizi může zažádat i škola, školské zařízení nebo orgán veřejné moci.
V případě Petříka škola schválila navrhovaná doporučení. Až škola dostane doporučení z PPP, tak si pozve zákonné zástupce - tedy maminku Petříka a uskuteční schůzku, na které proberou doporučení nastavené poradnou a jejich konkrétní realizaci ve škole.
V průběhu školního roku se vyhodnocuje nastavení doporučení. A dle toho se odvíjí potřeba kontrolního vyšetření. Když jsou doporučení dostačující, je kontrola v PPP nastavena s dvouročním intervalem.
___________
Domnívám se, že v tuto chvíli je možné příběh ukončit, i když určitě sám o sobě pokračuje ve svých liniích barvitě dál. Představila jsem v rámci systému poradenských služeb ve školství příběh chlapce se specifickými poruchami učení - cestu identifikace obtíží až do fáze nastavení podpůrných opatření školským poradenským zařízením.