Právo a spravedlnost

Osnova přednášky: 
1. Teorie spravedlnosti - procedurální pojetí spravedlnosti- J. Rawls

2. Co je diskriminace? 
- vymezení pojmu, 
- mechanismy diskriminace a cesty jejího potírání
- otázka tzv. pozitivní diskriminace, zákaz diskriminace 

A) 
V dějinách právní filosofie se objevují různé teorie spravedlnosti, které bychom mohli rozlišit z tohoto hlediska na teorie- které 

a)	usilují o zdůvodnění objektivního kritéria spravedlnosti- Marx- práce, potřeby, utilitarismus- podle toho, co přináší užitek, atd. 

b)  procedurální teorie, stručně řečeno, to co je správné a spravedlivé se hledá na základě procedury; dělí se na i)  teorie dohody,  které říkají, že žádné objektivní kritérium neexistuje a je možné se jen domluvit na určitých  pravidlech  procedury  rozdělování statků a moci;  

ii) teorie argumentace – pravidla rozdělování práv a svobod jsou výsledkem konsensuálně vedeného diskursu (Habermas)  

     V dnešní přednášce nás bude zajímat hlavně teorie dohody a konkrétně jedna z nejvlivnějších teorie spravedlnosti  J. Rawlse

•	Rawls – kritika tradičního liberalismu, tradičního pojetí smlouvy- obnova teorie smlouvy
( Dworkin, Nozick, Buchanan) 

V 70. letech 20. století se na půdě angloamerické právní a politické filosofie a teorie se  objevují pokusy o "rekonstrukci" tradičních idejí liberalismu (svoboda, individuální práva, rovnost). 
Konstatuje se krize tradičního liberalismu.    
Krize tradičního liberalizmu vyvolala tyto otázky: 
a)	jaké morální motivy, resp. vazby jsou nutným předpokladem k zachování svobodných  institucí současných demokracií  -  (byla to reakce na liberální pojetí státu, rozevírání rozdílů mezi veřejným a soukromým sektorem, okleštění funkce státu atd.)   
b)	v jaké míře jsou individua  při vytváření své vlastní identity odkázána na hodnoty dané společnosti – (byla to reakce na individualismus a  atomizaci společnosti, nezohledňovala se role rodiny, postavení žen atd. )   
c) jakou podobu má mít hodnotová integrace společnosti, která by vedla k novým formám solidarity a zabránila destruktivním tendencím pokračující individualizace  bez toho aby byl narušen radikální hodnotový  pluralismus liberálně demokratické společnosti;  

Různé odpovědi: 
- objevuje se pojem sociální jistoty, jako záruky zabezpečení před nemocí,  invaliditou, nezaměstnaností a pojem sociální  spravedlnosti-  jako sociální korekce rozdělování dober, které produkuje tržní hospodářství – sociální stát (Německo). 

- rakouský ekonom Hayek- radikální odmítání, není přípustný zásah do ekonomických zákonitostí trhu, proto nemůžeme ani hodnotit jeho působení jako spravedlivé nebo nespravedlivé, je to holý nesmysl; 
Všechna regulace je v rukou trhu a působení státu je možné jen tam, kde je nutné z hlediska vnitřní a vnější bezpečnosti (armáda, justice, policie) 
(sociální spravedlnost je trojský kůň totalitarismu)

- Na tuto radikální pozici reaguje J. Rawls, který se domnívá, že trh sice disponuje eficientem alokace, ale je slepý k zohlednění různých, nerovných podmínek a šancí individua v přístupu k trhu, proto je nutné tuto „skandální přirozenou  nerovnost“ v startujících podmínkách korigovat. 

J. Rawls (1921-2002)
Práce: Teorie spravedlnosti, ( v angl. Spravedlnost jako slušnost (fairness) 1975,  Politický liberalismus (1993), Zákon národů (1999) 

Porozumění  Rawlsova pojetí spravedlnosti a práva by 
nám mělo pomoct  vysvětlení následujících otázek: 
- jaká je role spravedlnosti
- co je předmět spravedlnosti
- co je cílem  (jádro, hlavní myšlenka) teorie spravedlnosti
- jaké jsou principy spravedlnosti

a) Role spravedlnosti:

-  Rawls  již na rozdíl od klasického pojetí smlouvy, nevysvětluje vznik spravedlivé společnosti, ale 
jde mu o vysvětlení toho, jak je  utvářená spravedlivá 
struktura společnosti

-  Rawls navazuje na tradiční myšlenku známou již od  Aistotela, že rolí spravedlnosti ve společnosti je 
přispívat k blahu jejích členů

- Rawls vychází z předpokladu, že společnost je rozumná, je sdružením jedinců (občanů), kteří svojí vzájemnost vyjadřují třemi základními způsoby: 

- systémem kooperace s produkcí sociálních statků;

- konflikty zájmů, dané např. spory o rozdělování jsou   řešeny regulacemi podle principů spravedlnosti

- nároky občanů jsou vystaveny veřejnému posouzení

Rawls v této souvislosti mluví o osobní racionalitě, tzn. 
schopnosti uznávat stejné principy spravedlnosti a všichni o tom vědí;  

institucionální racionalitě - vzájemně uznávané principy jsou zaručovány institucionálně ("právo"). 

b) Předmět spravedlnosti

-	spravedlnost podle Rawlse není ideou, ideálem, 
který usiluje o vytvoření rovných vztahů, ale vychází 
z významu spravedlnosti, který usiluje o odstranění  
svévolných rozdílů a ustanovení, které mohou 
vzniknout mezi soupeřícími stranami, 
(kritizuje absolutizaci svobody jako základního 
práva. Na rozdíl od tradiční teorie dohody (Hobbes, 
Locke)  přirozeností člověka není svoboda, ale 
rovnost;) 

- Rawls nemá na mysli stav rovnosti, který je nastolen  
zavedením nějakého kritéria spravedlnosti 
např. každému co jeho jest, ale rovnosti šancí- rovnosti 
možností, přístupů, volby; 
(Rawls kritizuje ztotožňování významu spravedlnosti s 
distributivní spravedlnosti) 

"Společnost je spravedlivá, pokud každý její člen nezávisle od své sociální příslušnosti  má stejné  šance uskutečnit  svoje ideální představy o dobrém životě a vůbec své životní plány, a osoby, které jsou od přírody nejvíce  poškozené, budou podle možnosti co nejvíce odškodněné."  

Takže předmětem spravedlnosti je  způsob jakým významnější společenské instituce  rozdělují základní práva a povinnosti a určují rozdělení prospěchu plynoucího ze společenské kooperace.

(významnějšími institucemi rozumí Rawls politické zřízení a hlavní ekonomické a společenské mechanismy)

Společnost je  strukturovaná:
- pravidly   a systémem práv 
- rozdělováním statků a sociálních funkcí
-ekonomickými  mechanismy
-politickým  zřízení

- realizace těchto způsobů strukturování společnosti vede k utváření konkrétních sociálních pozic (např. jedna skupina lidí pracuje ve státním sektoru, jedna v soukromém, jedna ve službách, jedna v průmyslu atd.)  Důsledky:  pozice jsou  odlišné, což znamená v empirickém pohledu faktickou nerovnost. 
Tuto nerovnost chce Rawls vyrovnat jen tak, aby byla ku prospěchu kohokoli

c) Cíl teorie spravedlnosti
Cílem teorie spravedlnosti je odvodit principy společenského uspořádání  přijatelného pro všechny rozumné bytosti;

- Rawls zde přistupuje k teoretické konstrukci modelu tzv. původního stavu  (original position), ve kterém jsou lidé  svobodní a rovní. 
Rawl si představuje, že  lidé by se dokázali shodnout na spravedlivém uspořádání společnosti,  kdyby si ponechali  své podstatné lidské vlastnosti ale ztratili znalosti např.  o své konkrétní soc. a osobní situaci,  svém pohledu na svět nebo vrozeného nadání;

(Tento prastav není přirozeným stavem jak jej známe od Hobbese)

Jak si Rawls představuje tento prastav? 

Vychází z názoru, že  je normální, že když se lidé rozhodují tak se chovají egoisticky, mají preference, chtějí získat výhody atd.  – to je přirozené

Navrhuje přirozený experiment, díky kterému bychom si mohli představit jak se lidé mohou domluvit na slušných pravidlech: 
Je to model rozhodování v hypotetické situaci, kterou označuje jako situaci rozhodování  "pod závojem nevědění"
a)	člověk je oproštěn od svých subjektivních schopností a (nepozná svůj los co se týče fyzických a intelektuálních  schopností)

b)	objektivních daností (neznáme své místo ve společnosti)

Prastav je tedy takový stav, kde lidé ví, že potřebují ke svému životu  práva a svobody

"Když já vím, ke které straně  nebo náboženství budu patřit, tak  se nemohu nestraně zasazovat  o to, aby moje strana neměla výhody; když ale nevím, k jaké straně budu patřit, tak budu uznávat stejné práva pro všechny strany;  když jsem zdravý tak nemohu nestraně rozhodovat o pravidlech zdravotního systému, ale když nevím zda budu zdravý, nebo nebudu žít v bídě a nemoci, tak budu podporovat právo na zdravotní péči a vytvoření odpovídajícího systému, atd." 

Závoj nevědění sice znamená deficit informací, ale  

- všichni jsou zde rovni,  je tu rovnost    šancí

- lidé se zde projeví jako rozumné bytosti – tzn. projeví svůj intuitivní smysl pro spravedlnost
tzn. lidé navrhují rozumné a férové  podmínky, principy a normy spolupráce

- rozhodování je i navzdory deficitu informací  racionální- lidé navrhují  takovou strategii, alternativy, které si neodporují,  příznivé alternativy,   

Díky tomu jsou schopni uzavírat dohodu a domluvit se na férových pravidlech – principech spravedlnosti

d) Principy spravedlnosti

1.	Každá osoba má mít stejné právo na co nejširší systém základních svobod, které jsou slučitelné s obdobnými svobodami pro jiné lidi;

2.	Sociální a ekonomické nerovnosti mají být upraveny  tak, aby 
a)	se u obou dalo rozumně očekávat, že budou k prospěchu kohokoli
b)	byly spjaty s pozicemi a úřady přístupnými pro všechny;

První princip je primární a druhý z něj vychází a rozvíjí jej.

Co je přínosem této teorie
a)	Rawls objevuje sociální dimenzi světa "Sollen"  - 
Sollen není výsledkem vůle, ale je to danost , 
princip společenských vztahů, prostě kromě solidarity 
je  struktuře společností vlastní spravedlnost

b) Tento sociální svět je utvořen  samými aktéry, kteří 
si jej  vytvářejí podle domluvených férových  pravidel

c) Tvorba spravedlivé struktury společnosti je  
procedurou, která vychází z tvorby  vůle jedinců k 
dohodě je racionálně utvářená, tuto schopnost má 
každý jedinec 

d)	Dohoda není ničím jiným než racionálně 
motivovanou  dohodou, do které se pouštějí osoby  se smyslem pro spravedlnost, ( ne výhody)  do tvorby podmínek férové kooperace
Ne morální uvědomění ale smysl pro právo žene lidi k dohodě; právo má přednost před morálkou

e) pro rozvoj spravedlivé společnosti je důležité aby se vytvořili  podmínky pro rovnost šancí, které následně umožní svobodu 

B.
Co je diskriminace? 
Z lat. discriminare- dělat rozdíl
Obecně znamená  uplatňování rozdílných podmínek, rozlišování, omezení nebo odnětí práv určité skupině osob.  
Stručně řečeno,  lidé jsou rozděleni do nerovnocenných skupin a takto se s nimi zachází  

Mechanismy diskriminace: 
a) „stigmatizace“, „etiketizace“ na základě vnějších znaků, barvy pleti, věku, nemoci, stylu života, módy atd. 

b) negativní hodnocení – jinakost je považována za cizí ve smyslu špatná, nepřátelská, nedodržující řád, vnášející chaos,  nepořádek, nemoci, atd…

c) vyloučení- exkluze, omezení přístupu ke zdrojům, k rozdělování statků a funkcí, upírání práv a svobod;

Diskriminace primární, tzn. fungují pravidla zákony segregace, zákonem jsou upírána práva např. volební právo žen, práva dětí atd.

Diskriminace sekundární: zn. zvýhodnění některých skupin např. v placení daní, kdy se berou do úvahy jejích přirozené handicapy 

Pojem  tzv. pozitivní diskriminace- afirmativní akce
Objevil se v 60, letech jako reakce na rasismus v USA vůči Afro-Američanům- zavedení kvót pro vzdělání, pracovní místa atd., 
-	ukazuje se to jako nesystémové řešení, dnes velká kritika – nutná systematická integrace do politického a ekonomického života- cesta přes systém vzdělávání takové menšiny 
-	pomoc ze strany majority řídící se heslem 
„Ne rozdávat ryby, ale naučit je chytat“.    

Zákaz diskriminace: 
„Základní práva a svobody se zaručují všem bez rozdílu pohlaví, rasy, barvy pleti, jazyka, víry a náboženství, politického či jiného smýšlení, národního  nebo sociálního původu, příslušnosti k národnostní nebo etnické  menšině, majetku, rodu nebo  jiného postavení.“
(čl.3 Listiny  diskriminaci zakazuje) 
-	tak, jak je zákaz v Listině vymezen a také v připravované Evropské ústavě není dovoleno zneuznání určité identity. Zde se nabízí řada otázek: 
-	má být problém  diskriminace řešen zákazem,  nebo prospektivně zákonnou garancí podmínek umožňujících reprodukci a realizaci identity? 

-	vede k diskriminaci jen zneuznání identity, tzn. Umožní  uznání etnické nebo kulturní identity  odstranit diskriminující nerovnosti? 
Formalismus zákazu diskriminace vede k mylnému názoru, že k nastolení rovnosti stačí jen uznání jinakosti -  to je jen jedná část problému dnes tzv. politiky uznání;
- druhou částí je otázka spravedlnosti,  jako podmínek utváření rovných šancí v přístupu ke společenským zdrojům, svobodné komunikaci atd.     
Dnes je tento problém centrem diskuse o spravedlnosti a jednotlivé pozici se liší tím, že hledají různé mechanismy umožňující participaci většiny občanů při tvorbě principů nebo pravidel spravedlnosti (participační parita, diskurz,  nové boje za uznání)