Divadlo Fórum nezobrazuje pouze minulé události, ale také
připravuje modely akcí pro budoucnost. Augusto Boal, tvůrce Divadla utlačovaných.
V Indii se rolníci spojili aby změnili svoje životní podmínky.
Hlavním způsobem jejich boje je divadlo.
Jana Sanskriti, "lidová kultura", je hnutí tisíce rolníků - herců v deseti indických státech.
Jana Sanskriti Polní divadlo
Nedokážu vám říct, proč mám divadlo tak ráda. Má prostě něco do sebe.
Kdybych se nepřipojila k Jana Sanskriti, musela bych u někoho sloužit.
Musela bych poslouchat nadávky.
Mám se mnohem lépe, když navštěvuji nové vesnice, potkávám nové lidi
ukazuji ženám "velký" svět, naslouchám jejich problémům.
Být spolu, jíst spolu, cestovat z místa na místo ve velké skupině.
Opravdu to mám ráda, není to pro mě těžká práce.
V naší vesnici bylo mnoho obchodů s alkoholem.
Můj otec byl alkoholik.
Našla jsem tady prostor...
kde o tom mohu mluvit,
kde jsou lidé, kteří mě chápou a podporují.
Nikdy dřív jsem takové místo nenašla.
Takže mluvím o problémech mého otce a také o ostatních problémech spojených s alkoholem.
Cokoliv můžeme použít v našich hrách, to použijeme.
Samozřejmě s ohledem na estetickou stránku.
Ale ať je tématem našich her cokoliv, je to vždy reálné.
Nemyslím, že by v našich hrách byla jediná byť trochu imaginární scéna.
Cokoliv vidíme okolo sebe ve vesnicích,
cokoliv se odehrává v mém životě, v našich životech,
z toho jsou vytvořeny naše hry.
Narodila jsem se ve městě.
Můj otec byl ředitelem školy, byl to velmi konzervativní muž.
Můj otec si myslel, že dívky by neměly moc studovat a měly by se pouze vzdělat v hudbě.
To bylo vše.
Když jsem dospívala, bylo nedaleko našeho domu kulturní centrum.
Jeho organizátoři přišli za mým otcem a požádali ho, zda bych v centru mohla zazpívat.
Můj otec řekl:
"Podívejte se, ať děti dělají cokoli, musí nejdříve přinést uspokojení svým rodičům."
"Dosud mě svojí hudbou neuspokojila, tak jak bych ji mohl nechat zpívat ve vašem centru?"
Nechtěl, abych vystupovala na veřejnosti, kde by mě mohlo vidět mnoho neznámých mužů.
Když jsme začali svoji práci, chtěli jsme společnost,
kde se lidé budou zapojovat ideologicky, politicky,
začínali jsme objevovat nové věci. Cítil jsem, že také potřebuji být silnější.
Bude zde velká masa lidí, která bude schopná klást otázky politickému systému,
klást otázky lidem, kteří politický systém řídí.
Proto nás Divadlo propagandy neuspokojovalo.
Takže jsme začali přemýšlet, jaká je další alternativa.
Celou dobu se dívej hadovi do očí.
Jelikož had je maska, budeme sledovat tvůj výraz tváře.
Tady se přestaň kroutit.
Pak ji pomalu stáhni dolů.
Náš vztah k lidem se změnil, když jsme začali praktikovat Divadlo utlačovaných.
Myslím, že je to snad to nejdůležitější, ale nevím, jak to přesně říci lidem
praktikujícím Divadlo utlačovaných, které mění jejich přístup k lidem.
Když jsme praktikovali Divadlo propagandy, náš vztah k lidem byl trochu odlišný.
Mysleli jsme, že jsme posíleni a že jsme přišli k lidem, abychom je posílili.
Ale když jsme začali s Divadlem utlačovaných v modelových situacích,
cítili jsme, že začínáme objevovat mnoho nových věcí. Cítil jsem, že také potřebuji být posílen,
a když jsme začali skrze divadlo promlouvat k lidem, objevili jsme mnoho nových nápadů,
takže náš vztah k lidem se změnil:
začali jsme se na lidi dívat opravdově, z humanistického pohledu.
Víte, když říkáme lidem, že Jana Sanskriti je jen divadelní soubor,
tak nám mnohdy nerozumějí.
Protože to, co lidé normálně vnímají jako divadelní soubor,
je skupina, která přijede, zahraje divadelní představení a opět odjede.
Pro Jana Sanskriti platí, že když zahrajeme, naše práce tím teprve začíná.
Můj manžel mě opustil tři dny po narození naší dcery.
Jelikož to bylo moje první dítě, nikdo k tomu nic neřekl.
Dcera měla hodně tmavou barvu pleti, takže lidé říkávali:
"Bude tě to stát hodně peněz, abys dceru provdala."
Teď je ve dvanácté třídě. Lidé v mé vesnici říkají:
"Proč ji tolik vzděláváš? Tak jako tak ji budeš muset provdat."
"Pokud bude příliš vzdělaná, bude těžké pro ni najít chlapce. Budeš muset platit víc."
Lidé ve vesnici si myslí, že sňatek je pro dívku řešením všech problémů.
Přemýšlejí jenom o tomhle.
Pokud bude chtít, dám jí věno.
Chápu, že i když je to manželství z lásky, tak chlapec chce nějaké šperky.
Takže teď budeme hrát hru, která se jmenuje "Sonar Meyer".
To znamená "Zlaté děvče".
Hra vypráví o ženách před uzavřením manželství, během manželství a po skončení manželství.
Myslím, že jí porozumíte, není v ní mnoho dialogů,
většinou jde o pohybové divadlo.
Je to naše hodně stará hra, hráli jsme ji v Paříži a v Riu, konkrétně naše třetí.
Narodila jsem se na venkově a tam chci také zemřít.
Chceme uniknout!
Ne! Nemáte právo uniknout!
Chceme uniknout!
Ne! Nemáte právo uniknout!
Dipaku, co to děláš?
Nevím, jakým způsobem to mám zahrát.
Tak to vezmeme od poslední věty.
Chceme uniknout!
Ne! Nemáte právo uniknout!
Chceme uniknout!
Ne! Nemáte právo uniknout!
Když pomyslím na současný stav instituce manželství v Indii,
cítím mrazení v zádech.
Slyšel jsem od otce a babičky, že v minulosti bylo zvykem platit za nevěstu.
Teď se to zcela obrátilo a požadavky na věno dívky překračují všechny meze.
Takže otec se snaží, prosí, půjčuje si, dokonce někdy prodává půdu,
aby dal dohromady peníze na věno pro dceru, i když je to mimo jeho možnosti.
To se mně nedávno stalo.
Moje sestra se vdala a já jsem po krk v dluzích, protože jsem jí musel zaplatit věno.
Účinkuji v Jana Sanskriti, Shonar Meyer a mnoha dalších hrách.
Strávila jsem s Jana sanskriti mnoho času, poslouchala jsem tak mnoho diskusí.
Našla jsem místo, kde mohu přemýšlet, kde mohu mluvit.
Teď už vím, že mohu přežít bez manželství.
Nedokážu přijmout fakt, že se mě rodiče snaží přinutit k manželství.
Hodně jsem plakávala.
Můj smoubenec žádal 25 000 rupií, kolo, zlaté knoflíky, zlatý náhrdelník...
Můj otec nemohl tolik dát.
Také mám oční vadu, krátkozrakost asi čtyři dioptrie.
Na vesnici je pro dívku nošení brýlí hrozná věc.
Lidé to prostě neakceptují. Vím to.
Takže jsem řekla matce. "Řekni jim pravdu o mé oční vadě."
Pokud o mě chlapec bude vědět všechno a přesto si mě bude chtít vzít, pak to bude O.K.
Měl by vědět, že jsem členkou divadelního souboru a že veřejně vystupuji.
Lidé na vesnici obvykle nechtějí, aby jejich ženy veřejně vystupovaly.
Většina vesnických žen je nevzdělaná. Některé se umí jen podepsat.
Většina se vdává ve velmi mladém věku. Manželství znamená velkou odpovědnost.
V okamžiku, kdy se dívka vdá, dokonce i když do bohatého domu,
její život se úplně změní.
Viděla jsem, jak se to stalo přímo před mýma očima.
Musíš mít přes hlavu sárí, to je symbolické i fyzické omezení.
Jsi omezovaná. Musíš mít přes hlavu sárí, musíš nosit červené a bílé náramky.
Pro novomanžele v našich městech, a samozřejmě na Západě,
první měsíce nebo i roky manželství znamenají skutečné potěšení
ze vztahu s mužem, že jste jen vy dva ve vašem malém světě a nikdo další...
Nemyslím, že by tohle některá vesničanka vůbec někdy zažila.
Manželství neznamená být vdaná za muže, nýbrž za celou rodinu.
Počkej synu, ne tak rychle!
Kde je věno které jsi mně slíbila?
Měla jsi mi zaplatit před statbou.
Lidé se přirozeně diví, proč jsem třítisíckrát plakala.
Strávila jsem tolik času s chlapci a dívkami, tolik času ve vesnicích,
pracovala jsem a zkoušela jsem s nimi...
Jako by se z nich stali moji bratři, sestry, děti.
Jsem zvyklá žít se všemi, dokonce vím, kdo má rád který kousek kuřete.
Tolik jsem k nim přilnula.
Příběh této ženy je skutečný. Znala jsem ji velmi dobře.
Strávily jsme spolu hodně času, znám její smutek.
Kdykoliv hraji tuto scénu, vidím její tvář, která mi říká:
"Co se se mnou stane?"
Tu tvář mám v srdci, jak bych na ni mohla zapomenout?
I když budu stará a šedivá, tuhle scénu budu hrát s tou samou energií!
Na vesnicích je mnoho fyzické práce.
Pitná voda se musí nosit z velké vzdálenosti.
Ženy ji musí přinášet celý den.
V domě musí být dost pitné vody pro každého.
Vdaná žena musí nosit červené a bílé náramky.
Je to součást náboženství, takže je nosím.
Žena je sundá, až když její manžel zemře.
Můj manžel se mnou nežije, znovu se oženil. Ale kdybych si sundala náramky...
Jednou na semináři jsem tančila tyčový tanec a zlomila jsem si náramky.
Nelámala jsem si hlavu s opatřením nových.
Když jsem přišla domů, sestry se ptaly, proč jsem si je sundala.
Řekla jsem, že jsem si je při tanci zlomila.
"Co kdybych je nenosila?" řekla jsem. Sestry odpověděly:
"Víme, že manžel se o tebe nestará. Ale v čem je problém s náramky?"
"Když je nebudeš nosit, budeš vypadat jako vdova."
Pokud nenosíte náramky, naše společnost vás neakceptuje,
dokonce i když s manželem nežijete.
Nosím je ze společenské povinnosti,
jinak by na mě lidé zhlíželi.
Moje sestra byla vdaná, ale nezůstala s manželem víc než rok.
Každý den ji týrali. Posílali ji za otcem, aby přinesla víc a víc peněz.
"Chceme televizi, chceme motorku..."
Moje sestra chodívala domů, plakala a vykládala nám, jak ji týrají.
Ale my jsme chudí, nemohli bychom nic dát, ani kdybychom chtěli.
Takže bývala opravdu bita, vídala jsem to od dětství.
A ptala jsem se: "Proč musí tak trpět jen proto, že jsme chudí?"
Kdybychom byli schopni dát vše, co chtěli: motorku a televizi,
skončilo by její týrání?
Přemýšlela jsem o tom, ale nikdy jsem o tom nemluvila, nebyl na to prostor.
Pak jednoho dne přišel soubor Jana Sanskriti hrát v naší vesnici.
Hráli hru "Zlaté děvče".
Ukazovali na stejný problém. Byla jsem tak šťastná!
Vyjadřovali ve hře všechny myšlenky, které jsem já do té doby nebyla schopná vyjádřit.
Nemohla jsem tomu uvěřit. Viděla jsem dívku týranou příbuznými manžela
a ona stále bojovala, aby dokázala přežít.
Mohl jsem mít hezkou ženu a jídlo včas na stole!
- Kde je jídlo? A sůl? A voda? - Už to nesu.
Mohl jsem mít zlatý prsten a auto!
Proč je ta rýže tak horká? Co jsi celou dobu dělala?
- Pracovala jsem... - Ty jsi pracovala?
Všechno rozmlátím!
Nechej toho, všechno uklidím.
Vypadni odsud! Ještě jsem ani nedostal věno!
Vesnické ženy jsou pod vlivem naší kultury, říkává se jim: "Pokud se...
"...necítíš dobře, nikomu to neříkej, pracuj dál, ty nejsi důležitá, důležitá je tvoje práce."
"Když tě bolí žaludek, bolí hlava, pokračuj v práci, pokračuj v práci."
Takže se stává, že ženy často vážně onemocní, protože nemají včas lékařskou péči.
K lékaři jdou, až když je to příliš vážné.
Proto mnoho žen má poškozené zdraví, protože si je samy poškodily.
"To je jen bolení hlavy, to přejde. Musím udělat tuhle práci, když neuvařím, co budou děti jíst?"
- Uklidila jsi pokoj? - Hned to udělám.
- Je jídlo hotové? - Už ho nesu.
- Kde mám peněženku? - Tady, přinesu ti ji.
Už to nemůžu vydržet! Kuchyně není můj svět!
Chtěla bych, aby můj svět byl delší, širší, větší!
Ne, kuchyně je tvůj svět! Nemůžeš z ní uniknout!
Nemohla bych se vrátit do bývalého života, dokonce ani kdyby mě někdo nutil.
Nemůžu nechat téhle práce, protože je to moje zbraň.
V Bengálsku je stále mnoho dívek, které jsou na tom stejně mizerně, jako jsem bývala já.
Podívej se, jak našlapuji. Pokud to neděláme takhle, není to hezké.
Tohle je druh divadla, který může demokratizovat politiku,
protože dnes v naší zemi, obzvláště v tomto státě, je problém v tom,
že lidé trpí kvůli politickému cynismu.
Protože měli obrovské naděje když se opoziční strana dostala k moci,
ale teď si myslí, že není rozdíl mezi levicí a pravicí,
mezi fašisty a pokrokovými, že všichni jsou stejní...
Je tady cynismus, takže musíme bojovat proti cynismu.
Jak to můžeme udělat? Touto formou divadelní pedagogiky můžeme bojovat s cynismem.
Protože lidé se teď snaží konat politicky,
dostávají příležitost konat politicky. Tak mohou bojovat s cynismem.
A bojem s cynismem musíme demokratizovat politiku. A tohle divadlo to může dokázat.
Jsme všichni spolu, jsme spolu! Dnes jsme se spojili!
Jsem šťastný, že vás přišlo tolik.
Jsem na to hrdý.
Co bych pro vás nemohl udělat.
Jsem dnes tady, takže pro vás mohu udělat mnohem víc!
Takže prosím, udělejte něco pro mě.
Jsem hrdý, že jste odpověděli na moji výzvu.
Vím, že chcete mě, jen mě a nikoho jiného než mě!
Chtěl jsem už dřív udělat tolik, ale kvůli tomu zkurvysynovi...
jsem nemohl dělat nic. Chci pracovat s mými lidmi, s vámi.
Takže pokud chcete zbohatnout, potřebuji od vás jen maličkost.
Když jsem se připojila k Jana Sanskriti, bylo mi 14.
Nevěděla jsem, co je to politika.
Věděla jsem, že lidé chodí volit, ale to bylo vše.
Nejsme součástí politické strany, ale děláme politiku.
Protože jakákoliv činnost člověka je politická činnost.
Jestliže existuje cíl, pak je to politika.
Co je můj cíl? Vesničané by měli vědět, co dělají,
že by se neměli slepě podřizovat rozkazům, že by neměli být na nikom závislí.
Neměl by existovat komplex méněcennosti, snažíme se ho zlomit.
Pojďte, pojďte, udělám pro vás všechno. Nemusíte se stydět, pojďte sem.
Pojďte sem, na naši stranu, naslouchejte, hlasujte pro mě!
Sem, sem, naslouchejte mně!
Ve hře "Tady stojíme my" můžete vidět, že role jednotlivce je také důležitá
a role kolektivu je také velmi důležitá. "Tady stojíme my"
Bylo to tehdy, když jsme se měnili z Propagandistického divadla
na Divadlo utlačovaných.
Bylo to v té době, proto v "Tady stojíme my" můžete vidět určitý Brechtův vliv,
můžete ve hře vidět určitý agitačně propagandistický prvek.
Není to jako jiné hry divadla Fórum, je tady určitý agitačně propagandistický prvek.
Ve skutečnosti, když jedeme na nové místo, snažíme se porozumět politické situaci
mezi místními politickými skupinami a lidmi, kteří nás pozvali.
Když vidíme, že v oblasti je velmi nedemokratická politická atmosféra,
když vidíme, že místní politické skupiny jsou velmi silné,
tak začínáme představeními o ženách, které je příliš neznepokojí,
poněvadž domácí násílí pro ně není nic příliš důležitého.
Dosud nechápou jeho důležitost. Takže nevěnují pozornost tomuto typu her.
Takže když jedeme do nové oblasti, vybíráme tento typ her,
takže místní vláda se necítí ohrožena,
ale my jsme schopni navázat s lidmi diskusi.
- Dej mi nějaké jídlo. - Hned to bude.
Nevěděl jsem, že tvůj otec je tak chudý.
Před sňatkem mi hodně sliboval. Dosud mi ale nic nedal.
Moji přátelé mají víc než já.
Dej mi jídlo.
Počkej, počkej, hned to bude.
Přestaň!
Kdo chce teď přijít sem? Kdo chce zakročit?
Kdo si myslí: "Tohle je něco, co znám, dívka je bita."
"Sám jsem to neviděl, ale ona je bita."
"Je to její problém, ale není její problém taky mým problémem?"
Kdo sem chce přijít? Kdo je připraven pomoci této ženě?
Proč je rýže tak horká?
Jsem unavený z práce a ty si myslíš, že budu jíst horkou rýži?
Dobře, hned ji ochladím.
Myslíš, že tady budu stát a čekat? Mám práci a jídlo ještě není hotové!
Co jsi celou dobu dělala?
- Měla jsem dost práce. - A já jsem se snad bavil?
Pokud chceš, můžeš se obsloužit sám.
Cože! Vypadni odsud!
Dobrá, tak já jdu, ale až se vrátím, půjdu s otcem na policii.
Tohle byla pro naše diváky nová zkušenost, když jsme poprvé začali s divadlem Fórum.
Byli zvyklí tiše shlédnout představení a jít domů.
Ale nyní si myslí:"Mohu jít a účastnit se představení, mohu mluvit."
"Mohu vést dialog s herci, mohu bojovat s utlačovatelem."
"Nemohu s utlačovatelem bojovat v reálném životě, ale mohu bojovat v divadelní hře."
Takže to je nová zkušenost pro diváka-herce .
Jana Sanskriti poskytuje tuto novou zkušenost prostřednictvím divadla Fórum.
Když poskytnete novou zkušenost, musíte zodpovědně zvážit, k čemu to může nakonec vést.
Možná to nepovede nikam, možná to bude pokračovat, ale musíte tento proces sledovat.
Například se žena v domácnosti zapojí do hry a začne bojovat s utlačovatelem...
Vrátí se domů s touto novou zkušeností a ta postupně zcela změní její osobnost.
Bude se těšit na příští hru divadla Fórum. Bude si myslet:"Fajn, příště řeknu tohle."
Takže opravdu otvíráme nový prostor, novou oblast v její mysli, kterou začíná používat.
Když už jsme otevřeli tento prostor, nemůžeme se stáhnout.
Je tady otázka zodpovědnosti. Možná je to politická zodpovědnost.
Vstaň!
Přestaň!
Chce někdo další přijít?
Je to dívka?
Mohu ji vidět?
Dovol, ať si tě prohlédnu.
Nechci se vdávat. Když se na mě takhle díváš!
Dcero, o čem to mluvíš?
Nikdy se tímhle způsobem nevdám!
Ale já si tě musím prohlédnout, než si tě odvedu.
Co by jinak lidé řekli?
To stačí! Já nejsem zvíře.
O čem to mluvíš? Jsi ještě dítě.
To je zvyk.
Musí se na tebe podívat dřív , než tě ožení se svým synem.
Ne, nechci se vdát. Ne tímhle způsobem.
- Chcěš tedy pracovat? - Ano. - Chceš si najít nějakou práci? - Ano
Kdo ti dá nějakou práci?
Budou říkat, že tě držím u sebe, že tě nikdy nevdám.
Co pak řeknu?
Co budeš dělat, když lidé budou pomlouvat tvého otce?
Řeknu jim jen jednu věc. Že ženy mají také nějaká práva.
Říci tohle nahlas je už velký krok.
Jsem si jistá, že až se vdá, bude schopná ubránit se.
Všimli jste si, že v Medinipuru první tři účastníci byli muži.
Protože ženy nejsou zvyklé mluvit jako první.
Je to v naší kultuře, nedá se to zlomit přes noc.
Když přijde jeden muž, prolomí to ledy a
otevře to cestu ženám, aby přišly na jeviště.
Takové je to všude protože muži jsou zvyklí mluvit a ženy ne.
Takže když poprvé hrajeme před smíšeným publikem, více účastníků jsou muži
protože jsou víc extrovertní než ženy.
Tyto ženy poprvé vidí, že byly pozvány aby mluvily na jevišti.
Vstát a jít na jeviště pro ně může být poněkud obtížné.
Ale v místě jako Digambarpur, kde hrajeme často,
jsou lidé zkušenější, protože tam divadlo Fórum už hrálo mnohokrát.
Když je srovnám s ženami z Medinipuru, tak vidím opravdovou sílu divadla Fórum.
Začaly mluvit, začaly být aktivní.
Mohou dnes dělat mnoho životních rozhodnutí, což ženy v Medinipuru nemohou.
Tuto změnu jsem viděla na vlastní oči.
Den po představení jsem mluvil s mužem, který nás pozval.
Zajímal se o založení divadelního souboru. Tímto způsobem se Jana Sanskriti rozšiřuje.
Když dostaneme pozvání, není to jen proto, abychom hráli a ukazovali naši věc.
Naší věcí je, že hrajeme a snažíme se pomoci lidem, aby se chovali politicky.
Jestliže se jejich a naše politické názory shodují,
divadlo Fórum jim může pomoci a oni nám mohou pomoci je dál šířit.
Například spory ohledně alkoholu. Alkohol je ve vesnicích velký problém:
je to nekvalitní alkohol, škodlivý pro zdraví, je nezákonný
a způsobuje mnoho problémů.
Když jsme se v divadle Fórum začali zabývat spory ohledně alkoholu,
zjistili jsme, že po představení, mimo divadlo, jsou lidé připraveni pustit se do akce.
Cítím, že při takových akcích by Jana Sanskriti mělo být.
Protože co je taková akce? Ve vesnicích se tvoří výbory proti alkoholu.
Tyto výbory ukončují prodej alkoholu.
V okamžiku, kdy takový obchod zastavíte, se všichni prodavači alkoholu spojí.
A jsou to docela mocní lidé, mají spojení na policii a podsvětí,
takže vlastně máte co do činění s velmi mocnou skupinou lidí.
Takže v tomto boji, v této akci, pokud nejsme s nimi,
necháváme lidi aby čelili tomuto boji sami a myslím, že to není správné.
Che Guevara řekl, že "Solidarita znamená sdílení stejného rizika".
Takže když začínám takovou akci, měli bychom být připraveni sdílet stejné riziko,
ať se stane cokoliv. Můžeme být úspěšní
nebo ne, ale měli bychom být tady, v poli, když taková akce probíhá.
Jana Sanskriti je divadlo hnutí utlačovaných v naší zemi.
Není to divadelní skupina, je to hnutí.
Chápete můj náhled? Nemůžeme se identifikovat jen jako skupina.
Chceme v naší zemi vytvořit hnutí divadla utlačovaných.
Takže možná příjde den, kdy Jana Sanskriti nebude existovat.
Když uvidíme, že Divadlo utlačovaných se v zemi stalo hnutím,
splyneme s tímto hnutím. Nebudeme cítit identitu Jana Sanskriti.
Bude to hnutí Divadla utlačovaných v Indii
a všechny skupiny budou jeho součástí, budeme součástí celku.
Divadlo Fórum se nezabývá jen lokálními záležitostmi,
pomáhá masám řešit věci v celonárodním měřítku.
A lidé se zajímají o řešení celonárodních záležitostí,
protože ty jsou schopny přinést určité změny do lokální politiky.
Takže Divadlo utlačovaných posiluje nejen jednotlivce,
posiluje celý kolektiv.
Kdekoliv hrajete tento druh divadla po dlouhou dobu,
zjistíte, že lidé se stávají velmi...
že intelektuální potřeby se stávají prioritou v jejich životech a oni začínají přemýšlet.
Stávají se aktivními příslušníky společnosti.
Proto Boal říká, že je to divadlo neherců.
protože neherci se stávají herci ve společnosti.
Všichni neherci se stanou herci.
Členové Jana Sanskriti
Scénář
Režie
Výroba
Vedoucí výroby
Kamera Zvuk
Střih zvukového záznamu Zpracování zvukové stopy
Překlad Další hudba
Natočeno s podporou Ministerstva mládeže a sportu Generální rady Pyreneje-východ Radnice města Perpignanu Cinémaginaire Foyers Ruraux Divadla Slunce
Srdečné poděkování