Historické pojetí péče o osoby s mentálním postižením 

Pohled do historie
•	Vztah společnosti k osobám s postiženým byl vždy „lakmusovým papírkem“ ukazujícím skutečné zaměření a vnitřní život daného společenství (směřování, hodnotový systém, priority apod.).

Starověk – Rěcko a Řím
•	Generalizující tvrzení, že se prehistorické a raně historické společnosti  těchto osob zbavovaly.
Antická společnost
•	Hippokrates již 4. st. př. n. l. - bohatá teorie a terminologie duševních poruch 
•	mentální onemocnění vzniká z poruch mozku, vlivu vnějšího prostředí a zevních podmínek působících na člověka.
Středověk
•	Středověk zaujal k duševně postiženým jedincům ambivalentní postoj:
–	Na jedné straně byli „blázni a šílenci“ považováni za posedlé ďáblem, na straně druhé za vyvolené, které si vybral bůh.

Středověk
•	Na rozdíl od antiky přináší křesťanství kvalitní sociální změnu.
•	Vznikají při klášterech po celé Evropě nemocniční zařízení, tzv. hospitaly 
•	Tato zařízení ovšem plnily funkci sociálně charitativní 

Renesance
•	Přinesla odklon od démonologie a čarodějnictví a naopak přinesla nový sociální aspekt jako výraz humanistického myšlení.
•	Historický přechod mezi středověkým postojem k duševním poruchám a novověkým zrodem azylu představovala Loď bláznů.
•	Renesance přináší první klasifikaci duševních poruch, 

J. A. Komenský
•	„Ve své Didaktice velké se Komenský zabývá jakousi první speciálně pedagogickou klasifikací žáků z hlediska jejich typologie.
•	Z hlediska vzdělávání žáků s MP je nutné vyzdvihnou na tu dobu velmi nadčasové a geniální zásady.

Osvícenství
•	V 17. století vznikly velké internační budovy
•	Dále byli mentálně postižení uzavíráni do církevních i veřejných podpůrných institucí, charit, vládních dobročinných zařízení, útulků a azylů (tzv. věží bláznů).
Filip Pinel
•	Zakladatel moderní psychiatrie
•	Represi pozvolna nahradil léčbou založenou na morální akci, 
•	Pinel se na idiocii (tj. slabomyslnost) díval jako na afektivní a rozumovou retardaci.

Pinelovi žáci 
•	Jean Etiene-Dominik Esquirol (1772-1840) a Jean Itard (1775-1838) pokračovali v jeho práci.
•	Esquirol jako první vymezil „idiocii“ jako stav (nikoliv jako nemoc)
•	Itard se podílel na výchově chlapce, tzv. „divého hocha z Aveyronu“.

Eduard Sequin 
•	Můžeme ho považovat za „otce zakladatele“ psychopedie a systematické péče, výchovy a vzdělávání osob s mentálním postižením.
•	Ve svém teoretickém díle vyrůstajícím z každodenní praxe rozpracovává systém výchovy slabomyslných jedinců postavený na tzv. Sequinově triádě.

Další vývoj v zahraničí
•	Další vývoj péče o jedince s mentálním postižením ve světě je spojen často se jmény reformních pedagogů.
•	V první polovině 19. století, začaly vznikat první ústavy pro osoby s mentálním postižením a ve druhé polovině 19. století docházelo k dalšímu rozvoji a humanizaci institucionalizované péče.
Vývoj v českých zemích 
•	Vlastní počátky institucionální péče o jedince s mentálním postižením v ČR jsou vymezeny rokem 1871- Ernestinum.
•	Prvním ředitelem a zakladatelem byl Karel Slavoj Amerling
•	Z jeho pedagogiky čiší humánní přístup, kdy zakazoval užívat fyzické tresty a chtěl vyučovat zábavou a hrou. 
Karel Herfort 
•	Stal se ředitelem Ernestina v roce 1902 a byl jím až do roku 1940.
•	Zdokonalil dokumentaci klientů, zřídil v Ernestinu dvě třídy pomocné školy, zasloužil o rozvoj české dětské psychiatrie a zdůrazňoval nutnost stálé a těsné spolupráce lékaře a pedagoga.
•	Spolu se Josefem Zemanem, zakladatelem našeho speciálního školství, se stal spoluzakladatelem prvního odborného časopisu Úchylná mládež.

Další osobnosti 
•	Učitel Jana Mauer 
•	Iniciátor rozvoje pomocného školství na Moravě Konrád Sedláček 
•	profesor František Čáda 
•	Z osobností určujících vývoj oboru po druhé světové válce můžeme jmenovat oba naše profesory speciální pedagogiky M. Sováka a F. Kábeleho.