.J. K.

A první z andělů zpíval anglicky:
Země, moře a řeka
jsou Tvé.
Řeka, moře, stavidla a
 výpustě jsou Tvé.
A druhý z andělů zazpíval andělskou řečí:
Asi bych Tě miloval,
ale neovládáš se,
asi bych Tě miloval
i v usychajícím křoví, 
miloval bych Tě a líbal. 
Ale moře, blankyt, obloha nízko se klenoucí.
Jsou Tvé.

Dneska jsem v pátek sežral bůček.
K sodomii je to jen krůček.

A kostely, co se stavěly,
brouci, kteří si ukládali chitin
do krovek,
nejkrásnější kytky kvetoucí v skrytu, 
aby je viděl jenom Pán Bůh,
Zelená Hora u Žďáru,
utvořená pro pohled andělů -

a teď zpátky,
andělé, ne Santini, postavili kostel na Zelené Hoře, 
aby se lidi měli na co dívat,
tupí, nevěřící v zázraky

a kytky, co kvetou v skrytu? 
v jakém skrytu? pod okny rozkvétá durman a blín

Co tohle píšu, poposedl z papíru noktoid na stůl, zamával křidélky.
Je zelenookrový, má růžové vroubení křídel.

Víš ty, Bože, vůbec o mně,
 žes mě zavřel v tomhle domě? Vzpomeneš si někdy na mě, 
jak tu sedím v hnojné jámě? Stvořil s vavříny i oměj,
co z toho jsi schystal pro mě? Odsoudils mě k marné slávě 
nebo pojdu někde v slámě?

S kůží v ruce Bartoloměj pokorně Tě prosím, Pane:
 Už mě nenech vězet marně
v Leviatanově tlamě.

Kdybych to nebral religiózně
bylo by mi zde věru hrozně

Odpusť nám Bože naše viny usmívají se androgyni 
nahoře pod klenbou

Odpusť nám taky naše hříchy 
a povzdech posílám Ti tichý navrať mi Bože lásku mou

Pomoz mi svatý Antoníne
 ó pokoušených patrone pomoz mi svatý Antoníne abych měl sílu říct jim ne

20. května 1983

Když vypustí nás z našich cel 
po cestě do kostela
kvete na dvoře jitrocel
a fasáda se bělá
ve slunci oslnivě
však uvnitř chrám je tmavý

Buď Bože milostivě k nám shovívavý

Každý nese co unese
tak mu i Pán Bůh bere míru
 lepší být tady v klášteře 
než na Sibiři v monastýru

Mí spolužáci
naplno vědou žijí.
Čtu jejich statě slzu na kraji,
 čtu jejich statě slzy na líci. Mršky kunsthistorici,
však já se s vámi srovnám!
 Mříží geometrii
po léta pilně zkoumám.

Pokaždé když jsem v klauzuře 
někoho zavřou a někdo umře
teď Bedřich Fučík má kmotra Benka membrána ráje chvěje se tenká

Den po Panny Marie Nanebevzetí myslím na Tebe jak Ti je
a co dělají děti

Moje lásko – má naděje! 
Nic zvláštního neděje se tu 
jen večer asi
jak včera na javor v ambitu 
přiletí konipasi

Kamení sv. Štěpánovi nadlehčovala láska. Lehce se zvedlo,
 ovanulo a sneslo.

Co Tě tak vyděsilo,
má milá?
V snách se Tě cosi dotklo?

Podíval jsem se z okna. 
V ambitu bílá tma.

V říjnu pojedeš do Vydří.
V zářivém podzimním tom dni popros Panenku Marii: 
Zahub tu stvůru hydří,
dřív než nás pohltí.
Nedej nám zahynouti. 
Bělostná perletí lastury
na hrdlo stoupni nestvůry
a zašlápni ji do temnot,
zabij už nestvůru!
Veselá pak se bříška not 
natřásat budou na kůru, 
radostně jejich nožičky 
poskakovat po varhanách.
 Ach, Panno Karmelská, 
rozdrť v prach
kreaturu hydří.

Modli se v Kostelním Vydří. Popros, ať svatá Panna Leviatana zmaří.

V té krátké chvíli usínání
než spánek padnul na víčka 
vzpomněl jsem na Jana Zahradníčka
 co musel milá snést

Proti němu je naše bolest 
jen malá maličká

A tak když krátce po klekání ustýláš postel holčičkám 
poznáš že jejich modlitbička 
k Bohu se musí vznést

za bolest Jana Zahradníčka který se nedočkal

Okolo Panny Marie
v závějích bílé hostie.
Je to tak správně, jak to je.

Od božích muk jde vůně sena,
 na vodě plave bílá pěna,
pod vodou bílá břicha ryb. 
Zbav nás, ó Pane, našich chyb. Ukonči naše trápení.
Od božích muk jde vůně sena, zavadle voní lupení.

Třpytí se slunce kosám na ostří. ¨
Třpytí se slzy na řasách vás tří. 
Pán Bůh nás nenechá v starosti, 
Pán Bůh nás nenechá věčně plakat. 
Nad sochou svaté Starosty 
rozkvétá bíle akát.

Tak nevím když modlit se neumím 
jestli modlitby skládat smím 
nedbaje co si myslí Řím
k Panence Marii hovořím

Hora svlačcem omotaná řeka pláčem naplakaná

Pole souvrať obepíná
na mukách se Kristus vzpíná

Snop povříslem převázaný hrob hroudami zaházený

Svíce plameny protknuté srdce ztýrané ukrutně

Ú sta sevřená trpkostí 
mráz zahryznutý do kostí

Kostely křížem probodené nebe oblakem zahalené

A oči hrůzou vytřeštěné hořící nápis přečtou v stěně

Moře Ti ostrov odplavuje
v půlnoční Suécii
já suicidálně v Čechách žiji uschlé mi kvetou hortenzie 
ve Val di cích na sklonku září

Ubývá milovaných tváří 
veselé ghetto je v diaspoře
 jak lampa která hoří spoře 
jak lampa se staženým knotem
 my zbylí žijem neživotem

Uschlé jen kvetou hortenzie skončilo září zima mi je
v Čechách kde suicidálně žiji moře Ti ostrov odplavuje
v půlnoční Suécii

V mrazu se chvěje ztuhlý lůj 
bílý je dvůr i bílý hnůj 
přestala šustit křídla můr
 okolo lampy padá sníh
Modrý líh hoří pod kulmou 
železa v tmavých kadeřích 
vlasy v prstýnky zavinou 
Vzpomínky ach na duši mou dolehnou zase večer ztich
jen prach na prázdných policích trochu se zdvih jen trochu zdvih 
jak v polích větrem sníh

Svěcenou rosou postříkána
Je noc.
Pán Bůh svou ukazuje moc stmíváním, tmou a svítáním. Nezbořitelně ční stěny kostelů. Modlicích mlýnků větrolamy krajinou humen volně vlají. 
Pot lidí čpí.
Kouř stoupá k nebesům.
A něčí ruka laskavá
pohladí spící dům.

Poprosím pátera Bonaventuru 
ten vyzpovídá i nestvůru 
poprosím pátera Bouše
 svědomí moc mě kouše

Jdou volit cestou z kostela na mši jdou přímo z voleb 
nač tady potom Sion stál a k čemu hora Oreb?

Ach svatý Jene Husi
jak se mi křesťanstvo hnusí!

Krásné jsou Plastiků Pašije jen jeden vidím tam malér
 part že Jidáše nepěje 
Milan Hlavsa či Daler

Ví v Pelhřimově kdejaký buran Křemešník zbourají našli tam uran

Vyslyšet přání ať Pán Bůh dá mi 
aby ho našli pod Hradčanami

Profesor Černý studoval v Dijonu, 
já hodně moudrosti
utopil v demižonu.
Profesor Černý studoval lyceum,
 to už nedoženu,
natolik mám rozum.

Funus byl pana Reynka Básníci se svící
chodili na ofěru

Tenkrát jsem ztrácel Věru 
a miloval se s Danou 
vdanou

Se svící za oltář šel Jiří Kolář

Někde tam stál 
i Bedřich Fučík 
a J uliana
žena moje příští

Už se mi všechno v jedné tříšti 
v jediný slévá hřích

Hosana

Špatně se skládá elegie když kolem cucají si pyje
 a každý rým je na to chudý popsat jak kouří si zde údy

Abych zas nepsal výtržnicky zaznamenám jen sporadicky 
jak jeden odsouzený přelíz
druhému zločincovi penis