Dějiny antické literatury IV (LJBcA08)
Římská komedie
–	komedie byla u Římanů oblíbenější než tragédie
–	velkou roli hrála kultivovanost diváka (podívaná na gladiátora vytlačila drama)
Titus Maccius Plautus (255–250 až 184 př. Kr.)
: pocházel z Umbrie (střední Itálie) – Plautus je pořímštěná forma umberského jména Plotus
: Plautovo rodové jméno Maccius zřejmě vzniklo jako odvozenina jména Maccus = jedna 
  z typických postav atellány (= jihoitalská lidová fraška) < vliv atellány na Plautovo dílo
: datum Plautova úmrtí známe přesně – r. 184 př. Kr.; datum jeho narození se odvozuje 
  z Ciceronovy zmínky o tom, že Plautus napsal svou komedii Pseudolus jako stařec (senex) ˃ 
  255–250 př. Kr. (Plautus byl mladším současníkem Gnaea Naevia)
: pracoval v divadle, měl mnoho zaměstnání ˃ velmi pestrý život
: pověst o jeho umění byla velká už za jeho života
: bylo mu připisováno 130 divadelních her – již ve starověku se objevily pochybnosti o tom, 
  zdali je to vůbec možné
: při vydávání Plautova souborného díla zasáhl Varro ˃ Plautovy hry rozdělil do tří kategorií 
1)	komedie obecně považované za Plautovy – žádné pochyby
2)	hry, které Varro sám na základě stylistického rozboru považoval za Plautovy, jiní o nich však pochybovali (tyto komedie Varro nepřipojil k souboru zaručeně pravých Plautových her)
3)	hry, které podle jiných odborníků byly Plautovy, ale Varro sám o nich pochyboval
–	dnes považujeme za Plautovy pouze hry z Varronovy 1. skupiny = Varronae fabulae (21)

název	doba vzniku	řecká předloha	autor	
Amphitruo (Amfitryón)	?	střední komedie	?	
Asinaria (Komedie o oslích penězích / Komedie oslovská)	rané obd.	Onagos (Honec oslů / Oslař)	Démofilos	
Aulularia (Komedie o hrnci)	?	?	Menandros?	
Bacchides (Dvě Bakchidy)	pozd. obd.	Dis exapatón (Dvakrát klamající)	Menandros	
Captivi (Zajatci)	?	?	?	
Casina (jméno dívky)	pozd. obd.	?	Dífilos	
Cistellaria (Hra o skříňce)	před r. 201	?	?	
Curculio (Pilous)	stř. obd.	?	?	
Epidicus (jméno otroka)	před Bacchides	?	?	
Menaechmi (Dva Menaichmové / Dvojčata)	?	?	?	
Mercator (Kupec)	rané obd.	Emporos (Kupec)	Filémón	
Miles gloriosus (Chlubný vojín)	205 př. Kr.	?	?	
Mostellaria (Komedie o strašidle)	?	Fasma (strašidlo)?	Filémón	
Persa (Peršan)	?	?	?	
Poenulus (Kartágiňan)	?	?	?	
Pseudolus (jméno chytrého otroka)	191 př. Kr.	?	?	
Rudens (Lano)	?	?	Dífilos	
Stichus (jméno otroka)	200 př. Kr.	Adelfoi (Bratři)	Menandros	
Trinnumus (Trojgroš)	?	Thésauros (Poklad)	Filémón	
Truculentus (Neotesanec)	pozd. obd.	?	?	
Vidularia (Komedie o vaku): dochována jen ve zlomcích	?	?	?	

Caecilius Statius (230–220 až 168 př. Kr.)
: propuštěnec, současník Plauta a Ennia
: skládal výhradně komedie
: pocházel pravděpodobně z Milána, byl to insuberský Gal
: do Říma se dostal po bitvě u Clastidia
: přátelil se s Enniem (byli pohřbeni blízko sebe)
: Caeciliova tvorba se dochovala jen ve zlomcích (téměř 300 veršů)
: dochovalo se nám ca 40 titulů jeho her (může to být podobné jako u Plauta): názvy komedií 
  jsou buď v řecké, nebo latinské podobě, vyskytují se i názvy v obou jazycích
: volně překládal autory nové a střední komedie – Menandra, Filemona, Alexida, Poseidippa
: o jeho stylu a jazyce se dovídáme v díle Varrona, Cicerona, Horatia; zmiňuje se o něm také
  Quintilianus a Gellius

Publius Terentius Afer (asi 195–190 až 159 př. Kr.)
: Afer = Afričan, Terentius = jméno, které získal po svém pánovi
: vystupuje v životopise Suetonia (2. stol. po Kr.), dochovaném v Donatově komentáři ze 4. s 
  stol. po Kr.
: pocházel z Kartága, do Říma se dostal v mládí jako otrok
: jeho pán – senátor Terentius Lucanus – jej dal vzdělat a později jej propustil na svobodu
: přátelil se se Scipionem Mladším (filhelénský kroužek) a Gaiem Laeliem = přátelé jeho pána
: když zemřel, měl u sebe mnoho překladů z Menandra ˃ dochováno 6 komedií 
  (v chronologickém pořadí): 
	Andria (Dívka z Andru)
	Hecyra (Tchýně)
	Heautontimoroumenos (Sebetrapič)
	Eunuchus (Kleštěnec)
	Phormio (jméno parazita)
	Adelphoe (Bratři)

Srovnání Terentiových a Plautových komedií

Terentius	Plautus	
více se drží řeckého originálu	s řeckými originály zachází dosti volně	
psal pro vzdělanější publikum ˃ tomu odpovídá i jeho humor	znal prostředí nižších společenských vrstev ˃ používá jadrnější humor	
specifické narážky na řecké prostředí vynechává, ale římské prostředí nevsouvá	bližší lidovým vrstvám; Plautovy hry = doklad hovorové latiny (podobně Petronius)	
ponechává řecké tituly	řecké překládá názvy do latiny	
prolog: líčí své literární cíle, dopředu se hájí před kritiky (proti případným invektivám)	prolog: podle řecké předlohy seznamuje diváka s dějem (+ žádá diváka o přízeň)	
vyzdvihuje humanitu – podle Terentia u lidí převažují kladné rysy ˃ konflikty ve hře spočívají na nedorozumění ˃ dlouhé monology	krátké monology	

Další komické žánry:
Fabula togata = komedie s náměty z římského prostředí; rozvinula se v 2. stol. př. Kr.
–	k dispozici máme jen názvy her a jen málo zlomků ˃ nemáme jasnou představu o námětech a stylu těchto her ˃ neznáme přesné hranice mezi palliátou a togátou 
atellána a mímos = dva lidové divadelní žánry; pěstovaly se již v předliterárním období
ad atellána)
–	byla přijata od Osků z Kampánie (JZ Itálie); název je odvozen od města Atella
–	výhradně italický dramatický útvar; náměty z lidového života
–	typické jsou ustálené postavy (personae Oscae) – Maccus = hlupák a žrout; Bucco = chytrák a žvanil; Pappus = přihlouplý a lakomý stařec; Dossennus = intrikán a břichopásek (= labužník)
–	ženské úlohy hráli muži
–	nového rozkvětu se dočkala v 1. stol. př. Kr. – dva autoři „literárních“ atellán –Pomponius, Novius (dochovaly se nám pouze názvy děl a fragmenty); udržela se až do císařského období
ad mímos)
–	řec. mimnesthai = „napodobovat“ ˃ napodobování výjevů z každodenního života
–	postavy a prostředí v mímu jsou italické nebo řecké
–	v mimu zpravidla vystupovala jedna hlavní osoba, která rozmlouvala s diváky
–	v mimu nebyly ustálené postavy, nenosily se v něm masky (personae) a mohly v něm vystupovat i ženy
–	na oblíbenosti nabyl v době Caesarově, kdy působili dva autoři mímů: 
Decimus Laberius (římský jezdec, ve svých hrách nešetřil aktuálními politickými narážkami ˃ Caesar Laberia kvůli narážkám na svou osobu přinutil hrát ve vlastní hře = zneuctění) a Publilius Syrus