KURZ PRÁCE S INFORMACEMI

TÉMA 1
Informační etika

Po nastudování byste měli:
• chápat význam informační etiky,
• zastávat postoje informační etiky a užívat je při práci s informacemi,
• umět hodnotit etické paradoxy a formulovat názor na jejich řešení.
Tento modul pro vás připravil
Mgr. Michal Černý
Vystudoval učitelství fyziky a výpočetní techniky pro střední školy a teologické nauky. Nyní je studentem doktorské studijního oboru Obecné otázky fyziky. Od roku 2007 se věnuje problematice informační společnosti a novým etickým otázkám, které souvisejí s rozvojem ICT. Je autorem několika e-learningových kurzů a více než stovky recenzovaných publikací. Působí jako metodik v rámci projektu CEINVE na FF MU.

Proč jsme tento modul do KPI zařadili?
Etika je filozofickou disciplínou, která se snaží nalézt odpovědi na otázky, jakým způsobem se má člověk chovat, aby jednal správně. V oblasti práce s informacemi je tento problém obzvláště aktuální. Každý si jistě vybaví řadu nepravdivých informací, které způsobily senzace (neutrina byla rychlejší než světlo), nebo pomluv či úniků odposlechů do médií.
K čemu se vám to bude hodit?
Informační etika se snaží nastavit taková pravidla chování, aby člověk nepoškodil ani sebe, ani druhé lidi během získávání, zpracování a publikování informací. Proto je dobré znát její zásady a umět je použít, protože jen tak můžeme být platnými členy informační společnosti.
Klíčové pojmy
Etika | praktická filozofická disciplína hledající odpověď na otázku, jak správně jednat.
Informační etika | aplikovaná etická disciplína věnující se práci s informacemi.
Kodex | pevně daná norma, často legislativně ošetřená. Soubor pravidel popisující legální jednání.
Paradox | zdánlivý protikladný výsledek studia téhož z dvou různých pohledů.
Obsah
1. Obsah informační etiky | ................................................. | 3
2. Užitečnost informační etiky | ................................................. | 3
3. Shrnutí | ................................................. | 6
Literatura | ................................................. | 7
Záleží na vašem individuálním studijním tempu, celkový čas, který byste měli věnovat tomuto studijnímu materiálu, by ale neměl překročit — hodinu a půl.

Informační společnost s sebou nese řadu zajímavých rysů, které není možné podcenit. Jedním z významných témat, která se ukazují jako poměrně nová, je právě informační etika. Východiskem pro její studium bude pochopitelně celkový etický rámec, tak jak byl po staletí formován. Zůstávají v platnosti základní filozofická paradigmata, avšak je třeba k nim připojit nové úvahy související se společenskými změnami, které v posledním půlstoletí můžeme zažívat.
Samotný pojem informační etika je poměrně mladý a pochází od R. Capurra z roku 1987. Naše téma poprvé systematicky exponovala dvojce Kostrevsky a Oppenhem v osmdesátých letech, když se začali zabývat etikou v informační vědě. Zde je třeba mít se na pozoru, co je vlastně pojmem informační etika myšleno, neboť samotný obsah disciplíny není ještě přesně vymezen. Setkáváme se s tím, že jde o témata týkající se manipulace s informacemi. Samozřejmě jsou možné přesahy směrem k tématům týkajícím se svobody slova, práva na informace a navazujícím na sociologii a politologii, stejně tak jako k otázkám spojeným s filozofií techniky a řadou dalších oborů.
1. Obsah informační etiky
Poměrně často se mluví o tom, že informační etika souvisí především s vědeckou prací, knihovnictvím nebo s novinářskou činností, a proto se nepovažuje za nutné její témata vkládat do širší společenské diskuse. Je to ale zcela chybný přístup, který nereflektuje situaci v současném společenském klimatu intenzivně založeném na práci s informacemi. Toto zdání je ale mylné, neboť bychom mohli snadno identifikovat řadu bodů, které jsou s informační etikou bezprostředně spojeny v běžném studentském životě a všední praxi většiny lidí. Ať jde o požadavek na samostatnou manipulaci s informacemi nebo vedení k objektivní vědecké činnosti, která nefalšuje výsledky a je si vědomá následků, které bude mít. Vždyť právě to je součástí celé informační etiky.
My se ve svém výkladu budeme držet především toho, co může mít na studenty a jejich praktický život určitý dopad. Do informační etiky tak zařadíme:
problematiku získávání informací,
tvorbu informací,
publikace, šíření,
etiku vědecké práce,
svobodnou výměnu vědeckých poznatků,
aplikace s etickou konsekvencí.
2. Užitečnost informační etiky
Informační etika není něčím, co by mělo existovat jen pro sebe samé, ale má řadu praktických dopadů a je významným stavebním kamenem celé informační společnosti. Etika je disciplínou praktické filozofie, pročež lze předpokládat, že bude mít zcela praktické důsledky. Je správné se ptát, v čem spočívá užitečnost této etické disciplíny. Jednotlivé prvky je možné rozčlenit do řady skupin podle toho, jakého subjektu se týkají nebo v jaké oblasti informační společnosti se uplatňují.
Je třeba hned na počátku říci, že problematika je velice obsáhlá a nemá často jasné závěry. To vede k jen těžko rozhodnutelným paradoxům.
Příklad:
Máme vysokého úředníka, který je těžce nemocný – má nádor na mozku. Je legitimní a přijatelné tuto informaci zveřejnit v novinách?
Z pohledu práva na informace je situace jasná – nádor může ovlivnit myšlení a úsudek úředníka a jeho pracovní výkon nebude také takový, jaký by zřejmě měl být. Veřejnost jej platí a má proto znát pravdu. Ochrana soukromí ale nabízí právě opačný závěr – vážná nemoc je velice intimní záležitostí a je nanejvýš necitlivé, když by někdo tuto informaci medializoval. Nehledě na možné sociální dopady na nemocného.
Jak se v tomto případě správně zachovat? To bude záležet na tom, kterou z uvedených hodnot považujeme za vyšší a důležitější. Zde je třeba mít na vědomí také fakt, že ne vždy se etika shoduje s legislativou. S vědomím této paradoxnosti je možné se zeptat, k čemu informační etika může sloužit, když vede k takovým rozporům.
Přínosy informační etiky:
zkvalitnění poskytování informačních služeb a informací obecně,
zkvalitnění komunikace,
definování pravidel pro zacházení s informacemi,
zajištění volného přístupu k vědeckým informacím,
odstranění patologických jevů (krádež identity, kyberšikana, …).
2.1 Kodexy
Kodexy v informační etice pomáhají definovat základní pravidla, která by měl člověk při práci s informacemi dodržovat, aby se choval eticky. Je nutné mít na paměti, že se tyto kodexy s časem mění stejně jako hodnoty, na které se snaží klást důraz.
Mezi základní kodexy patří:
legislativa – autorský zákon, zákon na ochranu osobních údajů, deklarace lidských práv,
profesní kodexy – novinářský nebo kodex knihovníka,
firemní dokumenty upravující chování zaměstnanců,
RFC dokumenty – dokumenty, které doporučují, jak má probíhat síťová komunikace (od technické specifikace až po popis chování uživatelů v síti),
různá neformální desatera, pravidla, zásady.
V českém právním prostředí bude zřejmě základním kodexem legislativa, a to jak domácí, tak evropská. Z pohledu práva je třeba ale zvažovat také různá legislativní prostředí, pokud přistupujeme k informacím, které zveřejňuje subjekt z jiného státu. Rozdíly například v ochraně autorských práv mohou být poměrně značné. Mezi nejvýznamnější kodexy tohoto typu patří:
autorský zákon,
zákon na ochranu osobních údajů,
deklarace lidských práv.
Existuje jich ale mnohem více, a to na úrovni nejen zákonů, ale také vyhlášek či nařízení vlády.
Je třeba počítat s tím, že ať jsou tyto normy jakékoli, jejich dodržování je státem vyžadováno a vymáháno. V zásadě se může člověk spolehnout na to, že by tyto normy měly být platné a velká většina osob je bude dodržovat. Na druhou stranu je třeba se vyhnout zjednodušení, že právo je morálkou. Informační etika má podstatně větší a jemnější ambice.
Další variantou jsou kodexy oborové, které si mezi sebou stanoví různé zájmové, profesní či pracovní skupiny. Ty mají často potřebu vytvořit „pravidla hry“, která definují výkon určitého zaměstnání či činnosti se zřetelem právě na práci s informacemi. Jako příklad je možné uvést:
novinářské kodexy,
kodex knihovníka (ACM, ALA),
etický kodex tlumočníka, překladatele a mnohé další.
Tyto normy již nejsou garantované státem, ale profesními skupinami. Pokud je někdo nedodržuje, vystavuje se riziku „exkomunikace“ z profesní organizace – nikdo jej nezaměstná jako novináře či knihovníka. Obecně jsou ale tyto normy relativně dodržovány, a to právě díky stavovské sounáležitosti těch, kteří se je zavazují dodržovat.
Poslední kategorií kodexů jsou různá desatera počítačové etiky, nettiquette a další neformální pravidla, která někdo vytvoří jakožto soubor rozumných doporučení, vedoucích k civilizovanému životu na síti. Jejich vymahatelnost je nulová, ale v zásadě mají poměrně blízko k informační etice v tom, že mohou oslovovat jednotlivého uživatele.
Jistě je otázkou, zda mohou existovat obecně přijatelné kodexy s univerzální platností. Osobně si myslím, že by to předpokládalo shodu na tom, jaké hodnoty chceme vyznávat v oblasti práce s informacemi, což je věc velice složitá, a shoda se bude hledat jen obtížně.
2.2 Paradigmata a paradoxy
Velice zajímavou oblastí v informační etice je definice základních paradigmat, ze kterých se v konkrétních situacích může vycházet. Tato pravidla by měla mít maximálně obecnou platnost, ale ukazuje se, že vedou k poměrně závažným paradoxům.
Často se mluví o následujících zásadách, které se odrážejí v tom, jak vypadají jednotlivé kodexové normy:
1. Informace by měly být volně šířeny.
2. Šíření informací by nemělo nikomu způsobit škodu či újmu.
3. Nepravdivá informace není informací a neměla by být šířena.
4. Tvorba nových informací je žádoucí.
5. Každý tvůrce informací za ně nese zodpovědnost.
Na první pohled se zdá být jasné, že jde o pravidla, která jsou velice motivující například pro vědeckou a výzkumnou činnost, kde mohou fungovat relativně dobře. Svobodné a rychlé šíření informací je jedním ze základních stavebních kamenů pokroku. Na druhé straně se mohou ale některá pravidla dostat do konfliktu, jak si ukážeme na několika příkladech. Možnosti jsou ale podstatně pestřejší.
Právo na informace a ochrana soukromí může představovat první etický paradox:
Zaměstnavatel z přehledu hlaviček e-mailových zpráv odtuší, že jeho zaměstnanec nepracuje dostatečně efektivně, a proto mu nainstaluje na počítač program, který monitoruje veškerou jeho činnost. Když takto zjistí, že zaměstnanec využívá neoprávněně ICT zaměstnavatele a v pracovní době příliš nepracuje, propustí jej.
Co je více? Ochrana soukromí zaměstnance, nebo právo zaměstnavatele na informace? Legislativa by se klonila spíše na stranu zaměstnance, ale etika?
Právo na soukromí a ochrana bezpečnosti obyvatel. Je možné uvést jednoduchý příklad s kamerovými systémy ve městech.
Londýn je městem s největším množstvím kamer na jednoho obyvatele, ale praxe ukazuje, že to nemá vliv na kriminalitu ani bezpečnostní rizika.
Do této kategorie však také spadají různé policejní odposlechy, kontrola toho, čím člověk topí atp. V oblasti elektronických komunikací to může být třeba diskuse nad tím, do jaké míry je přípustné, aby stát mohl kontrolovat datový provoz.
Další případný paradox se může týkat například patentů.
Na jedné straně je poměrně logická snaha ochránit (po přiměřenou dobu) nějaký inovativní přístup či objev, což v zásadě umožňuje financování vědy soukromými korporacemi, na straně druhé to odporuje přirozenému transferu informací.
Dalším tématem může být ochrana práv a veřejný zájem. Máme nějaké licencované informace, které je možné s výhodou použít ve školství a bez kterých není možné zajistit kvalitní výuku (například MS Office či Windows). Je přijatelné v takovém případě autorská práva porušit, pokud škola nedisponuje dostatečnými prostředky pro pořízení licence? Opět i zde může (a nemusí) být různá odpověď legislativní (zde negativní) a etická.
3. Shrnutí
Informační etika je aplikovanou disciplínou filozofické etiky. Jejím cílem je definovat pravidla a zásady, jak by se měli chovat lidé, kteří pracují s informacemi, aby prospívali sobě i ostatním.
Řeší praktické otázky, jako je
plagiátorství,
zveřejňování informací,
problematika poskytování informací třetí osobě.
Informační etika přináší také řadu praktických a užitečných vzorců chování, které je vhodné dodržovat, pokud chceme v informační společnosti správným způsobem jednat – od tvorby dokumentu přes zpracování informací až po jejich publikaci. Řada pravidel je definována v některém z kodexů, které mají různý stupeň závaznosti. Přesto se může stát, že aplikace některých pravidel povede k paradoxům, které nemají obecně správné řešení. Záleží vždy na tom, které hodnoty jsou pro člověka důležitější než jiné.

Nemáte jasno v tom, jaký je rozdíl mezi etikou, morálkou a mravností? Podívejte do rozšířujícího materiálu a vše snadno pochopíte.

Na podrobnější popis problematiky přínosu informační etiky se podívejte do rozšiřujícího materiálu.

Věděli jste, že správné chování na internetu definuje RFC dokument? Tedy stejná norma, která určuje, co to je IP, TCP a další technologie, na kterých funguje celý internet? Podívejte se na něj do rozšiřujících materiálů.

Co vše by se mělo chránit patenty? Jak dlouho by měly platit? I to jsou otázky, které integrálně zapadají do informační etiky.

Seznam použité literatury
1. ČACKÁ, Markéta. Informační etika. 2011. [cit. 2011-11-11]. Dostupný z WWW: <http://www.phil.muni.cz/~cacka/infetik.html>.
2. ČERNÝ, Michal. Informační etika I.: Úvod a význam. Metodický portál: Články [online]. 27. 02. 2012, [cit. 2012-08-20]. Dostupný z WWW: <http://clanky.rvp.cz/clanek/c/G/14385/INFORMACNI-ETIKA-I-UVOD-A-VYZNAM.html>. ISSN 1802-4785.
3. ČERNÝ, Michal. Informační etika II.: Kodexy, principy, paradoxy. Metodický portál: Články [online]. 28. 02. 2012, [cit. 2012-08-20]. Dostupný z WWW: <http://clanky.rvp.cz/clanek/c/g/14967/INFORMACNI-ETIKA-II-KODEXY-PRINCIPY-PARADOXY.html>. ISSN 1802-4785.
4. ČERNÝ, Michal. Informační etika III.: Ekosystém informace. Metodický portál: Články [online]. 29. 02. 2012, [cit. 2012-08-20]. Dostupný z WWW: <http://clanky.rvp.cz/clanek/c/g/14969/INFORMACNI-ETIKA-III-EKOSYSTEM-INFORMACE.html>. ISSN 1802-4785.
5. ČINČERA, Jan. Informační etika. Brno: Masarykova univerzita, 2002. Ke stažení (etika.doc, 524 kb).

Studijní materiál vznikl z projektu: Centrum informačního vzdělávání: rozvoj informační gramotnosti na MU. Registrační číslo projektu CZ.1.07/2.2.00/28.0241.