BLASON 
- Štít se znamením, přilbu s přikrývadly a klenot považujeme za základní části erbu 
- a měl by je mít každý štít, ovšem samozřejmě existují výjimky (např. na pečetích drobné šlechty -~ jen štít se znamením nebo naopak přilba s klenotem) 
- ostatní části erbu mohou být zastoupeny, ale jejich výskyt není podmínkou (jejích existence je dána reprezentační stránkou heraldiky - snaha o honosnost (tzv. honosné nebo vedlejší 
části erbu): 
1.	štítonoši a strážci štítu 
2.	pláště a znakové stany 
3.	prapory a korouhve 
4.	koruny 
5.	klobouky a čepice 
6.	jiné odznaky 
7.	řády 
8. příznaky a vedlejší značky
9. hesla rodová a válečná 
Štít 
- nejdůležitější část erbu bez něj nemůže erb existovat 
1. normanský štít (nahoře zaokrouhlený, dole zašpičatělý) -  až do 13. stol. 
2.	gotický štít ( dole hrotitý,  nahoře rovný jeho tvar se blíži1 trojúhelníku) - raně gotický 
3.	soudečkový štít (boky širší než horní hrana) - používán v pozdní gotice 
- až do 15.stol. 
4. španělský štít - již od 15.stol. vytlačuje soudečkový štít
 - vznikl postupným zakulacováním štítu hrotitého 
- takřka současně se štítem soudečkovým 
- nevymizel z užívání 
5. terčový (kolčí) štít 
- poslední typ heraldického štítu, který byl užíván i ve válečnictví 
- charakteristický je výřez na horní nebo pravé oční straně (pří Útoku se do něj vkládalo kopí) 

- požadavek osové souměrnosti nutil malíře malovat výkroje na obou stranách 
6.	polský štít (renesanční) 
7. francouzský štít -  pro snadnou kresbu erbu o více polích 
- částečně v 16., ale hlavně v 17.a l8.stol. 
8. štít ve tvaru brnění koňské hlavy -  hlavně pro renesanční Itálii 
9. routový štít  -  ještě ve  13.století užíván v záp. Evropě i pro muže. pak hlavně pro ženy 
Klenot 
- klenotem rozumíme plasticky vytvořenou heraldickou ozdobu přilby (měl sloužit k lepší identifikaci bojovníka) 
- od l2.stol. přilby pomalované pruhy různých barev nebo dokonce prvními znameními (později se tato znamení začala umísťovat nad přilbu) 
- 2 skupiny klenotů: 
a)	opakuje znamení ze štítu 
b)	nezávislé na znamení ze štítu 
- klenot bylo možno umístit buď přímo nebo na určitý předmět, který pak nazýváme pomocným klenotem (desky, cípaté čepice, rohy, křídla, klobouky a čepice, lidské a zvířecí trupy) - ne každý z těchto předmětů musíme vždy považovat za pomocný klenot 
Přilba (helm) 
- přilba je ochranná pokrývka hlavy, součást výzbroje středověkého bojovníka 
- nosič klenotu a přikrývadel 
- typologie přilby musí být v souladu s tvary vlastního štítu 
1. přilba hrncová (pro normanský štít) 
- válcovitého tvaru. vpředu mírně protažené, se skulinou pro oči a dýchacími otvory, nahoře 
takřka ploché 
- na přelomu 12. a 13. stol. 
- nevýhoda - opíraly se o temeno hlavy a tak stěžovali jeho pohyb a nedostatečně kryly krk 

2. přilba kbelíková (pro gotický štít) - objevuje se koncem 13. stol. 
- v horní části se zužuje směrem nahoru 
3. přilba kolčí  (také pro gotický štít) 
- v 1 5. stol. 
- rozšíření hlavně na turnajích (do bitev se nosily jiné typy) 
- má obličejovou část podstatně protaženou. temenní část je vydutě vytepána 

4. přilba turnajová (turnéřská) (pro kolčí štít)
 - pro potřeby rytířských her 

- raná heraldika - zásada,  že nad jedním štítem se umísťovala přirozeně jen jedna přilba s klenotem 
- od 15.sto1. tato zásada však porušována 

Přikrývadla (fafrnochy) 

- kus látky, který splývá po stranách přilby / klenotu 
- vznikla z praktické potřeby chránit přilbu před slunečním žárem a tlumit přímé rány 
- od 13. stol-
- od 14.sto1. se začínají znázorňovat tak jako by vlála ve větru (jejich konce se obracejí,  je 
vidět rubní, jinak zbarvená strana) 
- pravidelně zachycuje vnější strana přikrývadel barvu a vnitřní kov 
- v místě kde přecházel klenot v přikrývadla byly na skutečných přilbách patrně různé nýty,
svorky apod.,  pro jejich zakrytí se začala užíval tzv. točenice (kus látky zbarvené jako přikrývadla) 
- v 16. a 17. stol. se volné konce točenice objevují jako poletující kolem přilby, těmto koncům říkáme faflíky 
- v 15. stol. začala být točenice nahrazována honosnější korunou (její udělení - čestné polepšení erbu) 

Strážci erbu 
- stáli mimo erb, nebyli s ním v bezprostředním kontaktu 
- vyskytují se méně často 
Štítonoši (ti, kteří erb drží) 
- nesou erb 
- neexistuje nějaké omezení, které by určovalo jaká figura může být štítonošem 
- od nadpřirozených bytostí přes lidské postavy až po zvířata 
- štítonoši mohou držet další honosné kusy, nejčastěji praporce 
Praporce 
- všelijak členěné , zejména banderia a gonfanony se užívaly hlavně ve vojenství 
Heraldické tinktury 
- erb bez barev je nemyslitelný 
- pro zbarvení štítu používáme termínu tinktury 
pravidla a zásady 
1. heraldické tinktury jasné ostré - nutnost rozeznání erbů na velkou vzdálenost
 2. heraldické tinktury rozdělujeme na: 
a)	barvy 
b)	kovy 
c) kožešiny 
3. stará heraldika znala jen dva kovy - zlato a  stříbro. Později se objevilo ještě železo nebo 
ocel 
4. klasická heraldika znala jen barvy: červenou, modrou, černou a zelenou. Později k nim přibyly: purpurová, oranžová, hnědá a vodová 
5.	kožešiny - hranostaj (hermelín), kožešina veverky (popeličina), kuny a sobola 
6.	nikdy neměla být kladena barva na barvu nebo kov na  kov 
7.	kožešiny lze kombinoval jak s kovy tak s barvami 

- není - li možný barevný tisk nahrazují se tinktury šrafováním (již od 16.sto1.) 
- 1638 pak systém šrafování, který se užívá dodnes 
- pro šrafování důležité jak je orientováno k svislé ose štítu (nahnutí štítu nás tedy neslní 
splést) 
blasonování 
- popis erbu sestavený podle určitých pravidel tak, aby erb bylo možno podle popisu správně nakreslit (má být co nejstručnější, bez všech zbytečností, dostatečně jasný a nepřipouštějící různý výklad) 
- pravidlo, že čím je znak bohatší a složitější tím je mladší 
- údaje o pravé a levé straně se uvádějí vždy z hlediska vlastního znaku, tj.osoby, která stojí 
jakoby za ním 
- erbovní figury rozeznáváme dvojího druhu: 
I. heroldské kusy 
- různé geometrické tvary či barevná pole celého štítu 
- nejjednodušší jsou různá dělení štítu 
- dotýkají se v drtivé většině okraje štítu 
2. obecné figury 
- ta znamení, která jsou vzata z okolního světa (člověk, zvířata, rostliny, věci, atd.) nebo jsou známa z lidské fantazie (božstva, nadpřirozené osoby a potvory) 
- rámcově o nich platí, že  se nedotýkají okraje štítu 
- rozdělení do těchto skupin: 
1) přirozené a) životné 
- člověk a jeho části, zvířata a rostliny 
b) neživotné 
- figury pozemské (oheň, voda, skály, atd.) a nadpozemské (Slunce, hvězdy, oblaka .... ) 
2) nadpřirozené 
- vyšší bytosti (božstva, andělé, světci) 
- potvory a bájná zvířata (jednorožec, gryf, pegas, fénix, drak, bazilišek .... ) 
3) umělé figury
 a) zbraně a zbroj 

b)	oděv, okrasy a šperky 
c)	nástroje a výrobky 
d)	hudební nástroje, zvony a rolničky 
e)	 předměty z rybářství, mlynářství a lodnictví
f)	stavby a jejich části 
g)	odznaky světské a církevní 
h)	 koule, kotouče a kruhy 
i) písmena a značky (marky) 
- zbrojí rozumíme u zvířat a ptáků drápy, kopyta, rohy, zobáky, kohoutí hřebeny, pazoury 
Popis erbu o jednom poli 
- začínáme určením typu štítu, poté udáním tinktury pole, teprve pak uvedeme tinkturu a druh figury, u níž podle potřeby udáme, zda je pokryta nebo provázena, dále uvedeme užitý typ přilby, zda nese točenici nebo korunu, případně je- li natočena, pak popisujeme klenot a nakonec přikrývadla (možno otočit). 
Popis erbu o více polích 
- opět určení typu štítu, pak rozdělení štítu (jednotlivá pole popisujeme shora dolů, zprava doleva), tzn., že blason "červeně a stříbrně dělený štít" současně říká, že horní pole je červené a dolní stříbrné 
- srdeční štítek lze popisovat až po jednotlivých polích hlavního štítu nebo před nimi 
- při více přilbách se většinou popisují přilby a jejich klenoty zprava doleva (heraldicky) 
- teprve po popisu celého erbu přistoupíme k popisu jeho honosných kusů. Zde jako bychom 
postupovali od štítu do stran (popíšeme tedy nejprve řády, které štít pevně obtáčejí, pak případně štítonoše - je nutné uvést, zda hledí na erb nebo se odvracejí, pak uvedeme klobouk nebo korunu nad štítem, dále heslo a válečný pokřik a nakonec znakový plášť) 
- pro naznačení polohy figur na štítě užíváme některé vžité termíny