SCÉNÁŘ

Artur 
	hlavni 
	maskovaný 
	autor 
	zabity1scena 
	zabity4scena 
	zabity7scena 
Descartes 
Candide 
Kunigunda 
Bůh 
Platón 
Láska 
+ komparz 
0.1 Pracovna 
Artur, Artur Maskovaný (Artie), Artur Zavražděný, Policisté 

Na scéně je pracovní stůl, na němž jsou papíry a psací potřeba, křeslo, vše tak, že sedící nemá možnost vidět na dveře. Někde na okraji scény, sotva v dohledu je stoleček s telefonem. 
Dveřmi na scénu přichází Artur, nese si čaj, který obřadně položí na stůl. Úzkostlivě si prohlédne svůj župan, odstraní z něj nějaká smítka, upraví se. Nadechne se vzduchu nad čajem, vezme lejstra ze stolu, prolétne si jejich obsah a položí je zpět. Nepatrně se protáhne a usadí se v křesle, zatímco uchopuje psací potřebu. V tom okamžiku dveřmi vpadne Artie, elegantně oblečen, vybaven hůlkou a krabicí od bot. Artur se přirozeně lekne, místo aby si sedl, vyskočí, drcne do stolu, vylije čaj, papíry se rozletí, malý chaos. 

Pro konkurz:
Artur:
Rozlil jste mi čaj! Zavolám policii. 

Artie:
Uklidni se, Arture. 

Artur:
Nevidím důvod, proč bych se měl uklidnit! Jste nezvaný host v mém domě, okamžitě se mi prokažte nějakým průkazem! 

<Artur ustupuje směrem k telefonu.> 

Artie:
Ze mně strach mít nemusíš, Arture. 

Artur:
Policie! Zločinec! 

Artie: 
<velmi podrážděně>
Já nejsem žádný vyvrhel. 

<Artur stále ustupuje k telefonu.> 

Artie:
<výhružně namíří na Artura hůlku>
Sedni si, sic zemřeš! 

Artur:
Vrahu? 

Artie:
<zuřivě zašermuje>
Neříkej mi tak! JÁ nejsem ten, z koho bys měl mít panickou hrůzu hraničící s existenciální úzkostí. Přišel jsem tě varovat, jsem totiž <hraná hrdost> soukromé očko-filosof. <v tomto okamžiku začíná Artur telefonovat> Tvá naivita je pobuřující, snad nemáš utkvělou ideu, že budeš-li postávat u telefonu a vybavovat se s operátorkou, budeš ještě za pár minut spokojeně vdechovat vzduch tohoto světa? Mohu ti zaručit, že za pár minut budeš spíše dýchat novým otvorem ve své hlavě, který sis tam voperoval! 

Artur:
<drží telefon>
To je policie? Ano, chtěl bych nahlásit něco, z čeho se nyní vyklubala sebevražda. Ne, nedělám si legraci. Jeden. Ano, stále. Dobrá, pospěšte si. Nepravděpodobná 1729. <zavěsí> <k Artiemu> Tak, policie zde bude co nevidět, a já vás, pane, mohu ujistit, že sebevraždu páchat nehodlám. 
Konec konkurzní části.

Artie:
<Podívá se na hodinky>
Já, Arture, mohu zase ujistit tebe, že o sebevraždu se v tomto případě nejedná, alespoň ne v tom tradičním slova smyslu. Přece však to budeš ty, kdo zmáčkne spoušť a učiní z tvých tapet levný expresionistický brak! 
<Artie pomalu mění polohu tak, aby nestál případné kulce v cestě> 

Artur:
Vy jste opilý! 

<V tom se otevřou dveře, do místnosti vstoupí další Artur, pistole již míří na Artura u telefonu. Artieho si zprvu nevšimne.> 

Střelec:
Konečně jsem tě našel, Art-
<nedokončí, protože jej Artie hůlkou sejme do ruky, zbraň mu upadne na zem, vystřelí a Artur-střelec se svalí na zem, mrtev.> 

Artie:
<radostně>
Výborná spolupráce, Arture! Jsi mi vděčný za život. Není třeba propadat emocím a děkovat mi, pravda je, že jsem tento riskantní podnik provedl také kvůli sobě. 

Artur:
Pane bože, vždyť on vypadá jako já! 

Artie:
Tvé pozorovací schopnosti jsou téměř na shodné úrovni s těmi mými. Nejenže vypadá jako ty, jsi to ty. 

Artur:
Jak je to možné? Klon? 

<Artur si k sobě poklekne a zkoumá si obličej.> 
 
Artie:
Arture, neplácej nesmysly. Tohle není žádná levná sci-fi. My žijeme v možném světě! 

<Artur zjistí, že mrtvý není oholený. Postaví se.> 

Artur:
Pane, navzdory tomu, že vy mé znáte, vaše jméno mi poněkud uniklo. 

Artie:
Proč tak formálně, Arture? Mé jméno je Rudolf <zaváhá> Tatarský, přátelé a známí mi ale říkají ár tý [Artie]. 

Artur:
<zabrblá>
Rudolf, Artie.
<normálně>
Není to tedy klon, co to je? 

Artie:
Je to tvůj dvojník. Dvojník z jiného světa, který je tomuto světu docela dostupný. Nebudu tady všechny nudit tím, jak funguje kvantová mechanika. 

Artur:
Kvantová mechanika? Neříkal jsi, že jsi filosof? 

Artie:
<zaraduje se>
Výborně! Zdá se, že nejsi až tak beznadějný! Než se ale dostane na vysvětlení, měli bychom nejspíš opustit tento svět. 

Artur:
Tak to tedy ne, s vámi já nikam nepůjdu. 

Artie:
Nezapomeň, Arture, na to, že jsi zavolal policii. Podle průměrné reakční doby složek integrovaného záchranného systému plus 158 sekund pro policii tady budou za necelé tři minuty. (Obměna: podle průměrné reakční doby složek integrovaného záchranného systému zde budou za dvě minuty a třicet osm sekund.) 

Artur:
Pane bože... 

Artie:
Nepropadej panice a vyslechni si mou nabídku. Policii jsi nahlásil sebevraždu, k níž zde, alespoň pro jejich omezené deduktivní schopnosti, došlo. Zdá se tedy, že jediným problémem je, kam s tebou, protože jestli zde zůstaneš, mohlo by to vyprovokovat nejen podezření z nějakých nekalostí, ale především vlnu nepříjmených otázek po podstatě života, vesmíru a vůbec. Pojď tedy se mnou do světa, nebo spíše do světů. Třeba společně nalezneme ten, který se ve filosofických mýtech nazývá nejlepším z možných světů. Co říkáš? 

Artur:
<zamyslí se, zdá se, že propadl nějaké iluzi>
Trocha slunce a moře by mi prospěla. Půjdu s tebou. Ale jak? 

<Ozve se bouchání na dveře> 

Hlas:
Zde zákon, jménem policie otevřete!
<nezřetelné mumlání> 

<Jiné bouchání na dveře> 

Jiný hlas:
Zde policie, jménem zákona otevřete! 

<Artie zakroutí hlavou. Zatřese krabicí od bot a zašeptá k ní:> 

Artie:
Je-li v baru prázdno, pak jestliže tam je barman, je tam stále prázdno. 

<Prudce otevře dveře, pokyne Arturovi a projde.> 

Artie:
Zavři za sebou. 

<Artur projde a zavře dveře, které se ihned otevřou, a dovnitř vpadne policie.> 

TMA