České titulky: Petr Watzke [petr@watzke.cz]
Štěstí není vždycky legrace.
S T R A C H J Í S T D U Š E
Ano?
Odpusťte,
ale venku strašně prší, víte,
tak jsem si řekla, "Emmi,
nejlíp bude jít dovnitř."
Chodím tudy kolem každý večer a pokaždé slyším tu cizí hudbu.
Jakou řečí to zpívají?
To je arabština.
Arabština. Tak to jo.
Máme samozřejmě v jukeboxu i německou hudbu. Skoro polovinu.
Oni ale samozřejmě radši poslouchaj hudbu ze své vlasti.
Přirozeně.
Co si dáte k pití?
Ach tak, co...
...co se tady pije? - Co já vím...
Každý pije co má rád ... colu nebo pivo...
To zní dobře, děkuji.
Takže co? Pivo nebo colu?
Colu, prosím.
Ta stará je asi na hlavu. Pořád jen mluví a mluví.
Třeba nemá možnost si s někým popovídat.
Zřejmě jo.
- Tak půjdeš se mnou, nebo ne? - Ne.
- A proč ne? - Pták nefunguvat.
Tak nic no!
- Dáš si ještě pivo? - Jasně.
Dvě piva.
Zaplatit.
- Devět piv? - Jo, devět piv.
10,80 marek.
- To dobrý! - Děkuju.
Co je? Nechceš si zatancovat s támhletou starou?
Mám tancovat se stará žena?
Proč ne? Nohy ti snad fungujou, nebo ne?
Co se děje?
Říká, já mám jít tancovat s tou starou.
Ty tancovat se mnou?
Co prosím? Tancovat?
Jo. Ty sedět sama. To smutné. Není dobře sedět sama.
Vlastně proč ne?
I když jsem už nejmíň dvacet let netancovala.
Možná, že už to ani neumím.
To nevadí! Tancovat moc pomalu.
Shasněte světlo!
Odkud pocházíte?
Malé město v Maroko, Tismit.
Ach, Maroko!
Ano. Moc krásné, ale žádná práce.
Mluvíte ale pěkně německy.
Jste tu už dlouho?
Dva roky. Pořád hodně práce.
Já mám taky hodně práce.
Práce je polovina života.
Vy nemít muž? Vdaná?
Můj muž už dávno zemřel.
Copak děláte?
Auta. Celý den,
pořád.
A večery trávíte tady?
Ano.
Pěkná hudba,
hodně arabských kamarádů...
Neznám jiné místo.
Němci a Arabové nic dobrého.
Proč?
Nevím.
Němci a Arabové nebýt stejní lidé.
Ale v práci...?
Není stejné.
Němec pán.
Arab pes.
- Ale to... - Je jedno.
Moc nemyslet, dobré.
Moc myslet, plakat.
- Na! - Děkuju.
Dáte si ještě něco k pití?
Ne, děkuji.
Musím brzy vstávat. Zaplatím za colu.
- Jednu marku. - Já platit cola.
Tady!
Děkuji pěkně, ale...
Ty hezky mluvit s Ali. Ali platit cola.
Vy se jmenujete Ali?
Ne Ali, ale všichni říkat Ali,
tak jsem Ali. - Jak se jmenujete doopravdy?
El Hedi ben Salem M'Barek Mohammed Mustapha.
- To je pěkně dlouhé jméno. - Ano. V Tismitu všichni dlouhé jméno.
Teď už ale musím jít.
- Nashledanou. - Nic nashledanou.
Musím s tebou doprovodit domů.
Nejít sama...
lepší.
Když chcete!
Tyhle hrozné deště!
Tak jsme tady.
- Tvoje doma? - Ano.
Můžete tu chvíli zůstat.
Alespoň dokud nepřestane pršet.
Jinak se nachladíte a bude to moje vina.
Co ty děláš?
Víte... já...
Ano?
Nerada to říkám.
Lidé se pak na mě divně koukaj.
Já nekoukat divně.
Ne, vy ne.
Dobře...
Uklízím. Jsem uklízečka.
Ve velká firma?
Není moc velká, ale je tam hodně skla.
Je tam pěkná dřina.
Jsme tam čtyři na osm pater.
Každá dělá dvě patra,
jedno ráno a jedno večer.
Mezitím mám volno na svoje záležitosti.
Uklízeček dneska moc není.
Já se v životě nic pořádného nenaučila.
Nevěřil byste, jaké věci se můžou přihodit.
Jednou si pro mě někdo poslal Mercedes.
S šoférem!
Jak jsem mohla odmítnout?
MěI nějakou továrnu, nebo tak něco.
MěI byste si oblékat světlé věci, Ali.
Slušeli by vám mnohem víc, než ty tmavé.
Já světlé věci? Proč?
Nic mi do toho není, ale myslím,
že tmavé věci působí smutně, nemyslíte?
Nevím.
Možná.
Je hezké si z někým popovídat.
Jsem hodně osamělá, víte?
Vlastně pořád.
Moje děti mají svých starostí dost.
Máte hodně dětí?
Tři...
dva kuky a holku. Všichni už mají rodiny.
Kde... jiná města?
Ne, jsou tady.
Ale žijí si svůj život.
Vídáme se sice třeba o svátcích, ale...
U nás v Maroko,
rodina pořád spolu.
Máma nikdy sama.
Máma sama, to není dobrý.
Nojo, jiný kraj, jiný mrav.
Jdu se podívat, jestli ještě prší.
Pořád leje.
- Možná... - Ano?
Možná byste mohl jít na čtvrthodinku nahoru, já bych udělala kafe
a do té doby to snad přejde. Souhlasíte?
- Já rád, ale... - Jaké ale..
Lidé pořád používají "ale".
A všechno zůstává při starém.
Hloupost! Teď půjdete se mnou nahoru.
Mám tam nahoře láhev koňaku.
Dostala jsem ho k vánocům od mého nejstaršího.
- Máte přece rád koňak? - Koňak? Ano.
No tak.
Člověka nebaví pít sám.
Dobrý večer, paní Kurowská!
Slyšela jsem vás jít, tak jsem myslela že vám vrátím těch 3,5 marek,
co jsem si tuhle půjčila.
Tak
a mockrát děkuji.
Děkuji. Dobrou noc!
Dobrou noc!
Pojďte!
Paní Kargesová?
Představte si!
Kurowská si přitáhla domu cizince.
- Cože? - Jo.
- Černýho. - Negra?
Tak černej zas nebyl, ale černej byl dost.
Vždyť ona taky není pravá Němka.
- Kurowská, kdo se tak jmenuje! - No právě.
Je to normální?
Co tam s ním chce dělat.
To netuším. Třeba od něj kupuje koberec.
V půI desátý večer?
Kdo ví?
- Dobrou, paní Kargesová! - Dobrou noc.
Dobré kafe, moc dobré.
Všichni v rodině vždycky říkali, že kafe od Emmi by probudilko i mrtvého.
Dáte si hned ten koňak?
Rád.
Můj muž byl Polák, víte?
Nebyl to Němec.
Byl tu nasazený za války.
Pak tu zůstal.
Moji rodiče byli ještě naživu.
Říkali, "Emmi, rozmysli si to,
to nedopadne dobře."
Protože byl cizinec...
rozumíte?
- Na zdraví! - Na zdraví!
Můj táta nesnášel všechny cizince.
Můj táta byl ve straně. S Hitlerem.
- Víte, kdo to byl Hitler? - Hitler? Ano.
Já byla taky ve straně. Jako všichni...
nebo skoro všichni.
Přesto jsem s Františkem vycházela dobře.
Tak se jmenoval můj muž. František.
Pak začal mít probémy s játry.
Vždycky hodně pil. Ale pokaždé s ním byla legrace.
Zemřel v roce 1955.
- Nojo! Ještě jeden? - Ano.
- A vy? Jste ženatý? - Ne ženatý.
A co vaši rodiče?
- Rodiče mrtví. - Oba dva?
Táta moc starý. Máma moc nemocná.
A co sourozenci? Bratři, sestry?
- Žádní bratři. Pět sester. - Pět?
Pět sester. Ali nejmenší ze všech.
Všechny sestry víc starý než já.
A všechny jsou v Maroku?
Ne jen v Maroko. Alžír, Tunisko.
Táta hodně chodit s velbloudy.
Táta Berber, rozumíš? Berbeři hodně chodit po Afrika.
Ali teď půjde. Moc pozdě.
Tak ještě skleničku! Deset minut. Ano?
Teď poslední tramvaj. Rozumět?
Tramvaj pryč, Ali pěšky.
- Kde bydlíte? - Moc daleko. Hoffman ulice.
Jo, Hoffmanova ulice? Máte tam pronajatý pokoj?
Ano, pokoj s pět jinými kolegy.
Šest v malá místnost.
Šest mužů v malé místnosti?
Tři postele tam a tři postele tam. Kif-kif.
- Co je to kif-kif? - "To je jedno" arabsky.
Kif-kif, to je legrační.
Ale šest mužů v jedné místnosti, to je lidsky nedůstojné.
Arabové v Německu žádní lidé. Rozumět?
Dříve bylo lepší.
Ale od té katastrofy v Mnichově nic nebýt dobré.
Víte co? Já vám ještě naleju a pak vám tu připravím postel.
- Můžete tu přespat. - Ali spát tady?
Protože to máte daleko domů,
spí vás tam šest v pokoji a protože jste moc milý.
- Ty milá. Moc milá. - Děkuju.
V kolik musíte ráno do práce?
Od šest třicet práce.
Prima. Já taky. To se můžeme spolu i nasnídat.
Teď půjdu připravit postel. Klidně si ještě nalejte!
Támhle vzadu je koupelna.
Měla bych tu mít i nové kartáčky. Koupila jsem jich deset ve slevě.
Tady prosím.
Děkuji. Děkuji moc.
Dobrou noc!
Položila jsem vám tam pyžamo po manželovi, klidně si ho můžete natáhnout.
- Spěte dobře! - Děkuji.
Copak je?
Ali nic spát.
Hodně myšlenek v hlavě.
Chce povídat s tebou.
Ano?
Tak dobře. Posaďte se tady, prosím.
Ali být pořád sám. Pořád práce, pořád pít.
Nic jiného.
Možná Němci myslí pravdu:
Arabové žádní lidé.
To je přece hloupost!
Takové věci si nesmíte myslet.
Sám jste řekl, že když člověk přemýšlí, tak je smutný.
Přitom není pravda...
že myšlení přináší smutek.
Já myslím, že ano.
Co jiného bysme taky měli celou tu dobu dělat?
Všechna ta léta, všechny ty měsíce...
všechno tak rychle spěje ke konci.
A potom? Co bude potom?
Můj bože, já...
Dobrý den!
Tvoje kafe vždycky dobré.
Já vůbec umím dobře vařit.
Musíš někdy přijít na večeři.
- Jistě ti bude chutnat. - Jistě.
- Možná... - Ano?
Ale nic.
Já jen myslela... stará ženská jako já...
Ty žádná stará žena. Ty dobrá. Velké srdce.
Ano?
Bože!
Nebrečet.
Prosím!
Proč brečet?
Protože jsem tak šťastná a mám takový strach.
Žádný strach. Strach nebýt dobrý.
Strach jíst duše.
Strach pojídá duši.
To zní hezky.
- Tak se to říká u vás? - Jo.
Všichni Arabové to říkat.
Už pozdě. Musím jít.
Přijít pozdě není dobré.
Když Ali naštvat šéf, on moc sprostý.
Já už taky musím jít. Jen si něco obleču
a půjdeme spolu dolů.
Já jedu metrem. Jedete taky metrem?
Ne, já jet tramvají.
- Dobře, tak... na viděnou! - Na viděnou!
Dneska mě oslovil jeden chlap v metru. Mě, představte si to! Starou ženskou!
Byl to děIník z ciziny. ChtěI mě pozvat na kafe.
- Oni se nezastaví před ničím. - Ale...
Těm není svatý vůbec nic a na věku jim nezáleží.
Špinavý prasata.
Už jen to, jak žijou!
Celá famílie namačkaná v jedný místnosti. Jediná jejich starost je sehnat peníze.
Možná ani nemůžou sehnat pořádné bydlení.
Ale co! Jsou hamižný, to je všechno.
Hamižný, nemytý prasata.
Kromě toho nemaj celej život v hlavě nic jinýho než ženský.
Oni tu přece pracujou. Proto tu taky jsou, že tu pracujou.
To je blbost, Emmi!
Jen se někdy rozhlídni až pojedeš metrem. Samej ksindl!
Žádnej z nich nepracuje.
Přesně tak. Žijou si tu na naše náklady. V novinách to čteš pořád:
samé znásilnění a tak.
Jsou ale i německé ženy, které si vezmou cizince,
stává se to, že ano?
Jasně, vždycky se najde nějaká, která se ničeho neštítí.
Já bych se styděla. Styděla bych se.
Už jen ta představa!
Ale já vždycky říkám, že ženský který tohle udělaj jsou jen špinavý kurvy.
V naší čtvrti jedna taková bydlí.
Je jí nejmíň padesát.
S jedním takovým chodí. Turek, nebo něco takovýho.
On je mnohem mladší než ona. Nikdo tam s ní nepromluví slovo.
To má teď za to!
Třeba s ní mluví on,
a ona ostatní nepotřebuje.
To nedokáže nikdo, žít bez ostatních.
Nikdo, Emmi.
Ostatně, o čem by si s nima měI člověk povídat?
Většina z nic stejně nerozumí německy ani slovo.
No právě. Zajímá je jen dostat ženskou do postele.
Nějaké mluvení u nich nepřipadá v úvahu.
Některejm žeskejm to tak ale vyhovuje. Nemaj žádnou kulturu.
Nemaj v hlavě nic než sex.
Umřela bych hanbou, kdybych byla taková.
Tak, máme nejvyšší čas, musíme si pospíšit!
Přines mi pivo!
Přines si ho sám!
Jestli budu muset vstát, tak hned jednu dostaneš.
To by tě stálo moc energie.
Hned to uvidíš.
V pátek musím zas do práce.
Konečně!
Tobě se to směje.
Já se nesměju, jen chci mít přes den klid.
Protože tě nenechám na pokoji.
Záleží jak se na to díváš.
Kdo je to zase?
Jak můžu tady vevnitř vědět, kdo zvoní za dveřma?
Tak se tam někdo musí podívat.
Líný prase!
- Mami! - Bože požehnej!
- Hádej, kdo je tady. - Slyšel jsem.
Buď hezky milej, Eugene!
Pojď dál, mami!
Dobrý den!
Dobrej.
Eugen má do pozítří nemocenskou.
- Jsi nemocný? - Už to jde.
- Mám ti udělat kafe? - Jo.
Kafe si dám ráda.
Co je s tebou?
Horečka a kašel.
Je línej, to je celý.
Hovno jsem línej!
MěI jsem kašel a horečku,
ale teď už je mi líp.
Dneska neuklízíš pro svýho ředitele?
Ne, až zítra.
- A co jinak? - Ale jde to.
To je dobře! Tady je kafe.
- Dáš si taky? - Dej mi pokoj!
- Chovej se slušně alespoň před maminkou. - Doma se budu chovat, jak uznám za vhodný.
Je to zrovna tak můj domov.
Drž zobák a radši se obleč, vypadáš jak stará coura!
Podívej se na sebe!
Takhle je to tu pořád, mami.
Pověz, dělaj u vás v práci gastarbajtři?
O gastarbajtrech před ním radši nezačínej. Jak o nich slyší, tak vidí rudě.
- Pročpak? - Protože jsou to prasata!
Jo tak.
Joo!
Ještě k tomu mu dělá mistra Turek.
- Nemůže to přenést přes srdce. - Co nemůžu přenést?
On je pro mě vzduch.
- A když po tobě něco chce? - On po mně nic nechce.
- Něco po tobě chtít musí. - Pak...
Podej mi támhlety cigarety!
- Ani mě nenapadne. - Kristo!
Ano?
Nech to, mami! Já tam půjdu.
Podám si je sám.
Zamilovala jsem se.
Cože?
Ano, Kristo.
Zamilovala jsem se...
do Marokánce. Je o dvacet let mladší.
Možná i o víc.
Ty máš fakt zvláštní smysl pro humor, mami.
To nebyl vtip.
To je pravda.
Zamilovala jsem se...
do Marokánce, který je mladší než já.
Mnohem mladší.
Považuji za svou povinnost vás o tom informovat.
Neobtěžujte se!
Cestu ven najdu.
Na shledanou!
Nashle, mami!
- Víš ty co? - Ne,
ale ty mi to jistě hned povíš.
Tvoje máma nemá všech pět pohromadě. To v žádnym případě.
Jednu colu!
Dobrý večer!
To je divný, dneska venku neprší.
Ne, dneska neprší.
Venku je hezky, opravdu.
- Hned to zaplatím. - Jednu marku.
Prosím.
Mimochodem, tahle hospoda patří mně.
Ano, ano.
Proč...?
Dobrý večer!
Ano?
Ano.
Tak...
Chutná?
Chutná dobře.
Jen jez, je toho hodně.
Děkuji, ne hodně.
- Dáš si taky kafe? - Ano, kafe.
Ali přinést peníze.
Ne!
Proč ne?
Ali tady pořád jíst a pít.
Ty pořád platit není správné.
Dělám to ráda. Dost si vydělám.
Peníze zničí spoustu přátelství.
Nic nezničit přátelství.
Ty vezmeš peníze! Všechno dobré!
Tak já je uložím. Dám je sem do šuplíku ve skříni
a když budeš potřebovat, tak si je tu můžeš vzít.
Peníze nebýt pro Aliho. Být pro Emmi.
Já ty peníze nechci. Jsou tvoje.
Já od tebe peníze nechci, ani fenik.
Mám teď tolik potěšení a...
Dobrý večer, pane Gruber!
Dobrý večer, paní Kurowská!
- Dobrý večer! - Dobrý večer!
To je pan Gruber, syn majitele domu.
Posaďte se.
Děkuji.
- Dáte si koňak? - Rád.
Ale především si musíme si o něčem vážně pohovořit, paní Kurowská.
Ach tak...
Podívejte, celou věc byste možná lépe pochopila,
kdybyste si znovu pořádně přečetla nájemní smlouvu.
Ale já jsem si ji přečetla celou pořádně.
Pak byste tedy měla vědět, že nesmíte brát podnájemníky.
Paragraf 5, odstavec 2.
Tohle všechno je jistě kvůli Alimu?
Ano, paní Kurowská. Já...
- Na zdraví! - Na zdraví!
Opravdu dobrý...
Takže já teď nemám jinou možnost, než vám
oznámit, že se váš podnájemník musí vystěhovat...
a to nejpozději do zítřka, paní Kurowská.
Ale Ali není žádný podnájemník.
Ali a já se budeme brát. No ano.
Dobře, pak je to tedy něco jiného.
Tak já teda zase půjdu.
Jste dost stará na to, abyste věděla co děláte.
Dobrou noc!
Božínku! Co jsem to teď udělala?
Co on to říkal?
Říkal, že tu nesmíš zůstat.
To nebýt dobrý muž.
Nebyl jiný než ostatní; ani lepší, ani horší.
Řekla jsem mu, že se budeme brát. Ty a já.
My se brát?
Ty a já? Dobře.
Dobrý nápad!
Ale já jsem to tak nemyslela. Řekla jsem to, protože...
Ty a já se brát...
moc dobré.
Teď pijeme!
Na zdraví!
Na všechno dobré.
Ano, Ali. Na vše dobré.
My teď jít ke kolegům Arabům a vyprávět jim to.
...a pak tam byli takový obři s obrovskými rukávy a v obrovských kalhotech,
a do toho mezi ně přišel takovej prcek a skoro se v těch věcech ztratil.
Umírala jsem tam smíchy...
Na zdraví!
Špinavá, stará kurva!
Prostě jen závidíš.
Závidím? Jí?
Teď tam dám naši desku.
Pojď, zatančíme si!
Tohle nemůže skončit dobře.
To je nepřirozený,
nepřirozený je to. To říkám já.
Jasně, že to nebude fungovat. A co?
Magistrát města Mnichova
Víš, jak se teď jmenuju?
Dlouhé jméno.
Moc dlouhé jméno.
Emanuela ben Salem M'Barek Mohammed Mustapha.
- To zní skvěle, ne? - Moc krásně.
Krásně? No, to fakt nevím...
Jo, krásně.
Když myslíš...
Pojď!
Ahoj, Kristo!
Tady je máma.
Chtěla jsem vás pozvat.
Alberta a Bruna taky.
Na sobotu.
Proč?
Jen tak.
Musím si s váma o něčem promluvit.
Zavolej taxíka!
Do téhle hospody chodil Hitler na jídlo,
v letech 1929 až 1933.
Vždycky jsem se sem hrozně chtěla jít podívat.
- Hitler, víš o koho jde? - Hitler, jo.
Víš co? Dáme si ode všeho to nejdražší. Tak to bude nejlepší.
Nejdražší polévku, nejdražší předkrm. Nebo chceš něco speciálního?
Já jíst to, co ty jíst.
Jejda! Podívej!
45 marek za kaviár!
To nevadí, dneska je náš slavnostní den.
Už jsi někdy slyšel o zlatém kaviáru?
Já o něm četla v časopise.
- Zlatý kaviár? - Ano, opravdu zlatý.
To si může dovolit ale jen Perský šáh.
Normální člověk si to dovolit nemůže.
Říká se, že je kaviár dobrý na lásku.
Dobrý na lásku?
Ano, vzbuzuje chtíč.
Ale já tomu nevěřím.
Nebo možná trošku jo.
Tak si teda objednáme.
Pane vrchní!
- Máte vybráno? - Ano.
Máme vybráno.
Dvě humří polévky,
kaviár pro dva...
a Chateaubriand...
pro dva.
Jak chcete ten Chateaubriand?
Jak?
Snad pečené.
Jistěže pečené, paní. Ale jak?
Středně, nebo po anglicku?
Po anglicku, to zní hezky.
Tak po Anglicku, polosyrové. Bude mi potěšením.
Syrové?
Vlastně...
Jestli je to syrové,
tak bychom raději... Jak se jmenuje to druhé?
Středně.
To bude ono. To není syrové?
Ne, to je střední.
Ano, to bude dobré...
Dáte si předtím aperitiv?
Aper...?
Ano, samozřejmě!
A jaký, prosím?
Možná...
Jaký byste nám doporučil?
Náš domácí, milostivá. Ten vám bude jistě chutnat.
Dobře, když to říkáte.
Jo, to se člověk pěkně zapotí!
Když nemá s těmahle věcma žádné zkušenosti...!
Tak co se děje mami? Proč jsi nás sem svolala?
Nojo, dřív nebo později bych vám to stejně musela říct.
Jsi nemocná, mami?
Proč nemocná?
Že je to takové oficiální.
Nejsem nemocná, Alberte. Naopak.
Vdala jsem se.
Tys ses...
Mami!
Ale...
Koho...
Koho sis vzala?
Pojď dál!
Tak... to je můj muž.
El Hedi ben Salem M'Barek Mohammed Mustapha.
Říkám mu Ali.
Nech ho!
Tohle jsi neměla právo udělat, mami. Tohle ne.
Taková potupa.
Můžeš zapomenout, že máš děti.
Já s takovou kurvou nechci mít společného.
Pojď, půjdeme, Eugene! V tomhle prasečím chlívku nezůstanem.
- Copak to bude? - Libella.
Libella.
Ne limonáda.
Podobné jako máslo.
Máslo.
Ne, ne máslo.
Podobné jako máslo. Libella.
Ne, pane, tohle ne!
Tak si to srovnejte v hlavě! Nemám čas se tu s váma hodinu zabývat.
Libella, jako máslo. Ne limonáda!
Víte co! Naučte se nejdřív německy a pak přijďte! Dobře!
Nerozumět.
Ale ty mi rozumíš.
Ty se nejdřív naučíš německy, pak přijdeš. Dřív nebude nic.
Nazdar!
Já nerozumět! Já říkat libella,
jako máslo, ne limonáda.
Ty nechtít rozumět? Proč?
Co chce?
Libellu.
Jasně, to je ten novej margarín.
Myslíš, že to nevím?
Nechtěl dát libella. Říká, že nic nerozumí.
Vždyť je to tam jasně napsané: "Libella".
Já říkal: "Libella, jako máslo." On chtěl dát limonádu.
Mně je to už jasný. Prostě tě nechtěI obsloužit.
Teď mu teda něco řeknu!
Co chceš udělat?
Zajdu si tam a pěkně si s ním o tom promluvím. Už dvacet let
chodím k tomu parchantovi nakupovat. Teď mu teda něco řeknu.
Ty se nehádat! Hádání není dobré!
Já se hádat nebudu, neboj.
Dobrý den!
Pozdrav pánbůh paní Kurowská! Copa' to bude?
Povězte, pane Angermeyer, proč jste neobsloužil mého muže?
Udělal vám snad něco?
Já že nechtěI obsloužit vašeho muže? On nedokázal říct, co chce.
ChtěI libellu. Margarín.
Ach ták, vidíte a to já mu to vůbec nerozuměl.
Ale ano pane Angermeyer. Dobře jste mu rozuměl.
Akorát jste mu nechtěI rozumět. A víte proč jste nechtěl?
Protože je to cizinec! Proto jste mu nechtěl rozumět.
Nechcete mi tu teď namluvit, že mám něco proti cizincům.
Já nemám nic proti cizincům, to se o mně ví. Ani proti tomu vašemu.
Tak ho laskavě obslužte, když k vám přijde!
Když někdo neumí německy, tak ho těžko můžu obsloužit.
To je nesmysl! Že neumí německy.
Ten umí líp německy než vy.
Tohle mi nebudete říkat zrovna vy,
že nějakej černej umí líp německy než já. Vy ne!
A vy už ode mě taky nic nedostanete.
Já nepotřebuju v krámě žádný mrzutosti.
Okamžitě opusťte můj obchod, nebo vás vyvedu! Vy, vy...!
- Ano? - Ven!
- Paní Kurowská! - Ano?
Už dlouho jsme si vámi chtěli promluvit.
Jedná se o uklízení v domě.
Musíme si o tom vážně promluvit...
Mluvili jsme s každým v tomto domě a na jednom jsme se shodli.
A na čem jste se shodli?
O špíně v tomto domě.
O špíně? Já žádnou nevidím.
Je to tak, říkají to všichni
a všichni se shodli v tom, že byste měla provádět úklid dvakrát do měsíce.
Já? Proč? Léta tu přeci máme stejný systém.
Ano, ale poměry se od té doby podstatně změnily.
Podstatně!
Všude je to tak.
Když jsou někde v domě takoví lidé, projde jim pod rukama více špíny.
Víte, co vám řeknu?
Zameťte si před vlastním prahem, ten můj nechte na pokoji.
Já nechám na pokoji ten váš.
My se nemáme za co stydět. My teda ne.
Já vám řeknu jedno, paní Kargesová, vy jste závistivá,
jen a pouze závistivá. Dobrý den!
To je teda vrchol.
Já a závistivá?
Jak to myslela?
- Dobrý den! - Dobrý den!
- Prosím! - Děkuji.
236,50 marek.
Být v tom pět hodin přesčas. Každý den hodina.
A já už myslela, že chodíš někam naklápět.
Já nerozumím "naklápět".
No chlastat. Pivo, nebo kořalku.
Ale nechodit pít bez tebe.
To je dobrý.
Já vydělala tenhle týden 210 marek,
a ty 236,50...
To dělá dohromady 446,50.
Budeme bohatí, Ali...
a koupíme si spolu malý kousek nebe.
Proč nebe?
To mě jen tak napadlo.
Já si teď dám sprchu.
- Dáš si kafe? - Kafe? Ano.
Jsi velice krásný, Ali.
Kafe je hotové.
- Prosím! - Děkuji.
Paulo! Co tě sem přivádí?
Moje sestra dnes zemřela.
Byla hodně dlouho nemocná.
Pohřeb je v pondělí ráno.
Přišla jsem se zeptat, jestli bys za mě nevzala směnu?
Prosím, pojď dál!
To je paní Borchertová. Pracujeme spolu.
To je Ali, můj manžel.
Tvůj...?
Ano, Paulo. Vzali jsme se před třemi měsíci.
Bože můj!
- Dobrý den! - Dobrý den!
Dobře, tak já už radši půjdu.
- Ale Paulo, nedáš si s námi ani kafe! - Ne, děkuji.
S tím zítřkem se domluvím s Hedvikou. Kdo tohle mohl tušit!
Ale Paulo!
Ta žena nebýt dobrá.
Hloupost! Ona je dobrá.
Byla jen chudák překvapená.
Její oči nebýt dobré. Ta žena mít v očích smrt.
Není divu. Umřela jí sestra.
Nemít smrt sestry v očích, ale smrt jiných.
Hloupost, to si jen namlouváš.
Pojď, převlékni se!
Pojď, jdeme za moje kolegové. Němci nebýt dobří.
Já nemám dneska chuť někam chodit.
Co kdyby sis kamarády přivedl sem,
napít se můžete tady
a je to tu útulnější, nemyslíš?
Kamarádi přijít sem?
Ano! Oblékni se a dojdi pro ně!
- Ahoj! - Dobrý den!
Nikdo tu ještě není. Asi dělaj přesčasy.
- Pivo? - Malý pivo.
Tak jak se máš?
Dobře.
Jsi šťastný?
Já nevím.
Nechceš ke mně zase někdy přijít na návštěvu?
Možná.
- Udělala bych kuskus. - Tvůj kuskus dobrý.
No vidíš. Tak co?
Já nevím.
Nebo máš strach ze svojí ženy?
Ali nemít strach.
Dobře, tak přijď! Dobře?
Možná.
- Dobrý den! - Ahoj, Ali!
- Nejít vy ke mně domů na malá oslava. - Pro mě za mě.
Ne! Já k té staré kurvě teda nepůjdu!
Ona nebýt žádná stará kurva!
Tak dobře, pusť mě!
Jdeme!
Jít k nám domů? Malá oslava.
Hajzlové!
Támhle, o patro výš.
Člověk nezamhouří oka.
Má tam čtyři cizince v kvartýru.
Čtyři!
Člověk aby se tu pomalu bál o život.
No tak! Tak zlé to snad zas nebude.
Ale ano, strážmistře. Jsdou to všechno Arabové.
Víte přece co jsou zač:
mají bomby a tak.
Všichni snad ne, milostivá. Pojď, Hansi, mrknem se tam.
Viděla jste to?
Už i policajti nosej dlouhý vlasy.
No jo, už to není co bejvalo.
Pět!
Jedna, dva, tři, čtyři, pět!
Zase nic!
Jsi na řadě.
Na zdraví!
Dobrý večer!
Je nám líto, ale vaši sousedé si stěžují na hlasitou hudbu.
- Kdyby jste to mohla, prosím, ztišit... - Ale...
Je nám líto, pokud je to ruší...
Dobře, tak já to ztlumím.
- Dobrou noc! - Dobrou noc!
Šest.
Ztlumte trošku tu hudbu!
Ale proč?
Už na nás posílaj i policajty.
Podali byste mi nůž?
Zase maj zdražit podzemku. Dneska to bylo v novinách.
Už zase!
Jo, taky jsem to četla.
Dáš si kousek?
Tak přestaňte blbnout! Můžete mi podat ten nůž?
A taky tam psali,
že by každá žena měla jednou za půl roku jít na vyšetření kvůli rakovině prsu.
- Každý půIrok? - Jo, každá ženská.
Ani to ale nemusí stačit. Například moje švagrová...
Pojďte, sedneme si naproti!
Já tam každopádně půjdu, objednám se na příští týden.
Tos mě mohla objednat hned taky Ty bys šla taky. Co, Friedo?
Ano, půjdu s váma. Sama bych se bála.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dobrý den, paní Kurowská!
Takovej ksindl!
Nedalo by se s tím něco dělat, pane Gruber?
Ale proč, paní Kargesová? Vždyť jsou spolu zjevně šťastní.
Co s tím má co dělat štěstí?
Pořád je tu něco jako dobré mravy.
Já jsem zatím nezaznamenal nic, co by odporovalo dobrým mravům, milostivá paní,
při nejlepší vůli ne. Přeji dobrý den!
Rozumíte tomu, paní Mönchmayerová?
Ne.
Všichni koukat.
Nic si z toho nedělej! Ty lidi jsou jen závistivý.
Nerozumět "závistivý".
Závistivý je...
když se někdo nemůže koukat na to, že ten druhý něco má.
Už rozumět.
A tihle všichni jsou závistivý.
Všichni.
Proč ty brečíš?
Protože jsem na jednu stranu hrozně šťastná...
a na druhou stranu už to nedokážu vydržet.
Všechnu tu lidskou nenávist!
Ode všech!
Někdy bych si přála, abysme byli sami na světě...
a nikdo kolem nás.
Já se pořád snažím předstírat, že mi to nevadí,
ale jasně že mi to vadí!
Ničí mě to.
Už se mi nikdo ani nepodívá do očí.
Dívají se na mě s opovržením.
Samý svině!
Samý zasraný svině!
Co čumíte, vy blbý svině!
Tohle je můj manžel, můj manžel.
Já tě taky miluju.
Já víc.
Jak moc?
Tak moc.
A já odsud...
až do Maroka!
Víš ty co? Pojedeme někam na dovolenou.
Někam, kde budeme jen sami,
kde nás nikdo nezná a nikdo na nás nebude čumět.
A až se vrátíme, tak bude všechno jiné.
Všichni na nás budou hodní.
Určitě jo.
Tak už je zase tady.
Kdo?
Kurowská s tím přistěhovalcem.
Víš,
vždycky mi připadala moc milá.
Ona jo. Ale ten přistěhovalec!
Takový věci se prostě dějou.
Nemyslíš?
Jasně, že jo.
Teď poslouchej! Až půjde příště okolo,
tak vyjdeš ven a pozdravíš ji.
Já ji? Nikdy!
Antone,
nezapomeň, že tady vždycky hodně utratila.
Jo, to je pravda.
No právě, takže až zas půjde okolo, tak vyjdeš ven, pozdravíš
a všechno bude zase jako dřív.
Začne sem zase chodit nakupovat.
Jo, kdekdo už chodí radši nakupovat do marketu než sem.
Máš pravdu, Adele.
Když jde o kšeft, musí averze stranou.
Paní Kurowská, dobře, že vás vidím!
- Dobrý den paní Ellisová! - Pozdrav pánbůh!
Představte si! Mého syna náhle přeložili do Norska, na celý rok.
Já hned přijdu.
Tak mě požádla, abych mu schovala nějaké věci, dokonce i nábytek.
Jenže já mám moc malý sklep,
a tak jsem si myslela, když už tu mám všechny ty věci,
že možná vy byste mohla...
Mileráda, paní Ellisová.
Já tak velký sklep stejně nevyužiju.
Kdy by to jako mělo být?
Pokud možno hned dneska.
Víte, já už to tu dole mám deset dní.
Bylo by od vás moc hezké...
V pořádku. Řeknu manželovi a on vám s tím pomůže.
Ty věci jistě nebudou zrovna lehké.
Je dobré mít v baráku silného chlapa.
Za deset minut bude u vás. Přeji hezký den.
Hezký den, paní Kurowská!
A mnohokrát vám děkuji.
Nemáte vůbec za co.
Je to moc milá ženská. A moc ochotná.
Vždycky jsem to věděla.
Tak, tady jsou klíče od sklepa.
Běž pomoct té paní s těma věcma. Buď na ni milý
a ona pak bude milá na nás.
Já půjdu zatím nakoupit. Rozuměls mi?
- RozuměI. - A obleč si něco jiného.
Antone, už jde! Tak běž ven!
Pozdrav pánbůh, paní Kurowská!
Tak už jste zpátky z dovolené?
- Měla jste hezké počasí? - Ano, moc pěkné.
Taky si musíme udělat dovolenou. Kdepak jste byla?
Nedaleko. Na Steinsee.
Steinsee, ano. Tam to znám.
Tak pojďte dál a vyprávějte.
Dobrý den, pane Kurowski!
Vaše matka se hned vrátí. Šla si jen nakoupit.
Za chvilku bude zpátky.
Děkuji, paní Kargesová. Já počkám.
Její muž je dole ve sklepě...
pomáhá paní Ellisové stěhovat věci.
Jejího syna náhle přeložili do Norska.
A vaše matka má tady největší sklep.
Á, paní Kurowská!
Váš syn Bruno je tu.
- Dostala jsi ten šek? - Ano, před chvílí.
Když jsem se vrátila, tak byl ve schránce.
To je za tu televizi.
Mrzí mě to, mami,
ale v první chvíli mě to překvapilo a ztratil jsem hlavu.
Jinak bych takhle nereagoval, ale jinak.
Vždycky jsi byl horká hlava. Pamatuješ na to s tou kočkou?
Bože, mami! Nebudeš mi to snad připomínat celý život.
Jistěže ne, Bruno,
sama už jsem na to zapomněla.
Všechno bude zase dobrý. Mluvil jsem i s Kristou.
Albert se přes to ještě sice nepřenes, ale to se jistě poddá.
Jistě. Čas hojí všechny rány.
Jo, mami, vlastně jsem tě chtěl i o něco poprosit, ale...
Jen pokračuj, ven s tím!
Nebo máš snad zábrany před svou starou mámou.
Ne, nemám.
- Dáš si koňak? - Ne, díky.
Hildegard chce jít pracovat na půl úvazku.
Víš jak všechno zdražujou a tak...
Sháněli jsme všude možně školku, ale všechno marný.
Všude maj plno.
Tak jsem si myslel, že bys třeba mohla hlídat Beatu od jedný do pěti.
Já bych ji potom vyzvedl.
Moc by nám to pomohlo.
Dobrý den!
- Jdu sprchovat. - Dobře.
Takže myslíš, že to půjde, mami?
Hildegard začne pracovat od prvního.
Jistě, Bruno. Vždycky jsem tu pro vás.
Díky, mami, díky.
Tak já zase půjdu. Už na mě čekají.
Mohl bych přijít v neděli, přišla by i Hildegard.
- Ahoj, mami - Ahoj.
Už jste hotoví s tím sklepem?
Hotovo.
Ty nedělat kuskus?
Já neumím kuskus, vždyť to dobře víš.
Už by sis měI pomalu zvykat na německé poměry.
A v Německu se nejí kuskus.
Kuskus někdy dobrý.
Já kuskus nemám ráda.
Co jdeš dělat?
Ali jít ke kamarádům Arabům. Třeba budou jíst kuskus.
Nevezmeš mě s sebou?
Ne. Ne, chtít být sám.
Dnes zavřeno
Ahoj.
Tak už jste zpátky?
Pojď dál!
- Měli jste hezkou dovolenou? - Moc hezká.
- Dáš si něco k jídlu, nebo k pití? - Kuskus. - Kuskus?
Pro mě, za mě.
Jdu zapnout troubu.
Vevnitř v baru je nějaký fajnový pití.
Vem si skleničku!
- Ahoj, Emmi. - Paulo, Hedviko. - Ahoj, Emmi.
- Tohle je Jolanda. - Dobrý den.
- Je z Jugoslávie. - Z Herzegoviny.
Zajímavé! A kde je Frieda?
Tys to neslyšela? Na hodinu ji vyrazili.
Na hodinu vyrazili?
Frieda kradla.
Ne!
Je to pravda. Zřejmě dost dlouho.
Pak ji přistihli s psacím strojem.
Další den už tu nebyla.
Pak přišla Jolanda.
Co všechno je možné!
Kdo by to do Friedy řekl?
I když, ona se nikdy nepodívala člověku pořádně do očí. Vždy se dívala tak stranou.
- Opravdu? - Pamatuješ přece, vždycky koukala stranou.
No jo, asi máte pravdu.
A co myslíš...
Pojďte se mnou.
Chtěli nám přece zvednout plat.
To jo, o dvacet feniků. No a?
No a nic, to je právě to.
Možná na to prostě zapomněli.
Zapomněli? Tomu nevěřím.
Jinak si to nedovedu vysvětlit.
Pojďte sem! Poslouchejte!
Jolanda bere 3,40 na hodinu,
o 50 feniků míň než my.
- Ne! - Jo.
Oni by měli vědět, jak to chodí.
S tím zvýšením platu musíme něco vymyslet.
Tak půjdeme ke mně na kafe a probereme to tam, jo?
- Chceš? - Pro mě za mě...
A co ona?
Ale kdeže. Ona nepotřebuje zvyšovat plat, pro ni je to až dost.
- Takže v šest? - Platí.
Tohle je Ali.
Řekni hezky "dobrý den"!
- Dobrý den! - Dobrý den!
Ten teda vypadá opravdu dobře, Emmi!
A jak je čistý!
Jak to myslíš, čistý?
Nezlob se,
ale já vždycky myslela, že se nemejou.
Tenhle jo, ten se meje!
Dokonce se každý den sprchuje.
A jaký má pěkný svaly!
No pěkně udělanej je.
Pojď sem jednou!
Dělej! Pojďte si sáhnout!
SkvěIý!
A jak má jemnou kůži!
Vždyť je ještě mladej.
Ale je to dobrej chlap, opravdu dobrej chlap.
Co mu je?
Někdy má prostě svoji hlavu. To dělá ta cizí mentalita.
- Dáte si něco k pití? - Já kafe, prosím.
- Ty taky, Paulo? - Jo, ale ne moc silný.
Tak moment.
Á, to jsi ty! Pojď dál, ale já už musím, už tak jdu pozdě.
V kuchyni máš ještě zbytek kuskusu.
Můžeš si ho ohřát a pak se můžeš koukat na televizi.
Nebo bys chtěI jít se mnou?
Ne. Já zůstat tady.
Dobře, budeš tu ještě, až se vrátím?
Tak zatím čau.
Ali! Odpusťte, já myslela...
To je v pořádku, paní Kurowská.
Dobrý večer!
- Už chceš jít? - Nevím.
Zůstaň tady! Já spím nerada sama.
Skočím se jen rychle umejt.
Ty noční směny jsou pěkně vyčerpávající.
Chlap sedí v kině.
Najednou to tam začne smrdět!
Tak se zeptá chlapa, co sedí před ním:
"Nasral sis snad do kalhot?"
A chlápek odpoví: "Jo, proč se ptáš?"
Myš potká slona.
Myš říká slonovi: "Jejda, ty seš velikej!"
Slon říká myši:
"Jejda, ty seš malinká!"
Na to myš odpoví: "No jo, byla jsem půI roku nemocná."
- Tak támhle je. - Ano, mockrát vám děkuji.
Kde jsi byl celou noc? Tolik jsem se o tebe bála.
Tohle mi nesmíš dělat, Ali.
Nemusíš mi nic vysvětlovat. Jen se musíš vrátit!
Potřebuji tě, Ali.
Moc tě potřebuji!
Kdopak to je, Ali?
To je tvoje babička z Maroka? Kde se tu jen vzala?
Jeho babička z Maroka!
Deset marek.
Ještě deset.
Patnáct.
Dvacet.
Jít ke mně domů a vzít pro mě sto marek! Dělej rychle!
On přinést z domova peníze,
já pak hrát dál.
Tři whisky.
Nenech se od nic oškubat! Vždyť prohraješ celou vejplatu.
Mně to být jedno? Kif-kif! Rozumět? Kif-kif!
Jednu!
Dvě!
Deset!
Patnáct!
Dvacet!
Dvacet pět!
Jednu colu, slečno!
Kurva!
Děkuji, a...
Ano?
Mohla byste mi tam pak dát tu písničku o cikánovi, prosím?
- Černého cikána? - Ano, tu.
Děkuji mockrát.
Zatancovat se mnou?
Já spal s jiná žena.
To není důležité, Ali,
to vůbec není důležité.
Já nechtěl, ale byl moc nervózní.
Jsi přece svobodný člověk.
Můžeš si dělat, co chceš.
Dobře vím, jak jsem stará.
Každý den to vidím v zrcadle.
Já ti nemůžu nic zakazovat, to ne, víš?
Ale když zůstaneme spolu, tak na sebe musíme být hodní. Jinak...
Jinak by život neměl žádnou cenu.
Já nechci jiná žena.
Miluji tebe, jen tebe.
Já tě taky miluju.
Spolu jsme silní.
Zavolejte sanitku! Rychle, prosím!
Pošlete prosím saniku do hospody U Asfaltu,
Cornelius Strasse 17.
Jeden člověk tu zkolaboval. Hrozně naříká.
Děkuji.
Má žaludeční vředy, propuklo to naplno.
Zahraničním dělníkům se to stává často.
Žijí v neustálém stresu.
A ve značné beznaději.
Do lázní je poslat nemůžem. Můžem je jen operovat.
A za půl roku tam mají další vřed.
- A co on? - Uzdraví se, jistě,
ale za půl roku tu bude ležet zas.
Ne, on jistě ne.
- Dám si s ním práci... - Jo,
každopádně hodně štěstí.
A nebuďte tu dlouho!
Nashledanou!
České titulky: Petr Watzke [petr@watzke.cz]